П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 947/24437/21	

                                                                                                                           Головуючий в І інстанції: Далеко К.О.
                                                                             Дата та місце ухвалення рішення: 28.08.2023 р. м. Одеса

             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                        судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Градовського Ю.М.
                                                                   судді – Турецької І.О.

                                   за участю секретаря – Худика С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Суворовського районного суду м. Одеси                     від 28 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, з урахуванням уточнень, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАО № 4584718 від 04.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2023 року позов задоволено. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4584718 від 04.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, відносно                ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2021 року заступником командира роти старшим лейтенантом поліції УПП в Одеській області Іолкіним Е.С. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4584718, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Підставою для застосування адміністративного стягнення стали встановлені відповідачем обставини про те, що 04.08.2021 року о 12:24 год. по вулиці Маршала Жукова 1/21 у с. Лиманка ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT DOKKER», д/н « НОМЕР_1 », який використовується з метою отримання прибутку, та вчасно не пройшов обов`язковий технічний огляд, чим порушив вимоги ст. 35 Закону України «Про дорожній рух». 
Автомобіль «RENAULT», модель «DOKKER», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », є загальним легковим, універсал-В, містить 5 місць для сидіння, маса без навантаження             1280 кг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Суд першої інстанції встановив, що автомобіль «RENAULT DOKKER», д/н « НОМЕР_1 », належить підприємству «ВІП-РЕНТ» та є службовим транспортом                       ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» на підставі договору оперативного лізингу (найму) № 4600037854 від 24.06.2019 року.
До видів економічної діяльності ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» належить: 61.10 – діяльність у сфері проводового електрозв`язку; 47.19 – інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 61.90 – інша діяльність у сфері електрозв`язку.
Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 працював, станом на дату складення оскаржуваної постанови, інженером відділу експлуатації та розвитку мережі ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», вказаний автомобіль позивач використовував на підставі первинного акту прийому-передачі автомобіля                                         від 20.01.2020 року, в посадові обов`язки позивача входить виконання невідкладних робіт на лініях електрозв`язку, усунення пошкоджень телекомунікаційної мережі, відновлення зв`язку тощо. 
Зазначені обставини підтверджуються довідкою начальника департаменту компенсацій, пільг та кадрового адміністрування ПАТ «ФАРЛЕП ІНВЕСТ»                                     від 06.08.2021 року № 45-Нг, наказом ПАТ «ФАРЛЕП ІНВЕСТ» № 653/П                                              від 27.08.2019 року, наказом (розпорядженням) ПАТ «ФАРЛЕП ІНВЕСТ» № 801/П про прийняття на роботу від 01.11.2018 року, первинним актом прийому-передачі автомобіля              від 20.01.2020 року. 
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль, яким керував позивач, є службовим легковим автомобілем та його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи відповідача про те, що якщо транспортний засіб використовується в службових цілях, то він підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні належні докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП, вина позивача не доведена, отже, постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно скасувати, позов задовольнити. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене. 
Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до вимог ст. 35, ч. 1 ст. 37 цього Закону транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.
Перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб`єктами проведення обов`язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.
Забезпечення суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю бланками протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу, а також доступом до загальнодержавної бази даних про результати обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюється на платній основі. Порядок забезпечення суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю бланками протоколів, доступом до зазначеної загальнодержавної бази даних та розмір плати за надання таких послуг встановлює Кабінет Міністрів України.
Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, які належать військовим формуванням, Міністерству внутрішніх справ України, Національній поліції, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту, покладається на ці формування та органи.
Забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Підпунктом «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 251, ст.ст. 252, 254 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення (ч. 1 ст. 276 КУпАП).
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно обставин даної справи, підставою для застосування оскаржуваною постановою до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. згідно ч. 3              ст. 121 КУпАП стали обставини щодо керування ОСОБА_1 04.08.2021 року транспортним засобом «RENAULT DOKKER», д/н « НОМЕР_1 », який використовується з метою отримання прибутку, однак, вчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив вимоги ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».
При цьому, як на підставу для застосування адміністративного стягнення, як у відзиві на позовну заяву, так і в поданій апеляційній скарзі, відповідач посилається на те, що спірний автомобіль використовує ПАТ «ФАРЛЕП ІНВЕСТ» на підставі договору лізингу.
Відповідач вказує на те, що метою діяльності ПАТ «ФАРЛЕП ІНВЕСТ» є одержання прибутку на основі здійснення виробничої, комерційної, посередницької та іншої діяльності, а предметом діяльності Товариства, окрім іншого, є: зв`язок; монтаж та установлення апаратури для трансляції та ретрансляції передач; автомобільні пасажирські перевезення; надання послуг зв`язку населенню, підприємствам, організаціям та установам; ремонт обладнання для всіх видів зв`язку; надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку.
Відповідач зазначає, що під час здійснення вищезазначеної діяльності, на транспортних засобах, які належать вищезазначеному Товариству, його працівники здійснюють перевезення вантажу (інструменти для ремонту, установки, усунення аварій, обладнання тощо), а також пасажирів (спеціалістів по ремонту обладнання тощо).
Таким чином, відповідач посилається на те, що ПАТ «ФАРЛЕП ІНВЕСТ» здійснює діяльність, зокрема, у сфері проводового електрозв`язку, роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, а відтак, спірний транспортний засіб використовується співробітниками товариства з метою отримання прибутку, у зв`язку з чим, цей ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю.
Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визнані необґрунтованими вказані доводи відповідача, з огляду на викладене. 
Так, аналіз наведених положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. 
Тобто, визначальними обставинами обов`язкового технічного контролю автомобіля є обставини щодо використання цього автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів та мета фактичного використання автомобіля - отримання прибутку.
В свою чергу, відповідно до п.п 15 п. 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними особами, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.
При цьому, згідно ст. 1 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт»: 
- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;
- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);
- автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;
- автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначаються Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 року № 1184).
Разом з цим, згідно пп. 3 п. 7 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються службовими легковими автомобілями.
Також, відповідно до вимог гл. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України                            від 14.10.1997 року № 363, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Застосовуючи наведені вимоги чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства у їх взаємозв`язку з положеннями статті 35 Закону України «Про дорожній рух» до обставин даної справи, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що автомобіль «RENAULT», модель «DOKKER», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », є загальним легковим, універсал-В, містить 5 місць для сидіння, маса без навантаження 1280 кг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що автомобіль, яким керував позивач, відноситься до легкових автомобілів призначених для перевезення пасажирів та їх багажу (вантажу).
Відповідачем не надано суду доказів, що автомобіль, яким керував позивач, за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення виключно вантажів.
Також, як встановлено судом першої інстанції, підтверджено під час апеляційного розгляду справи та визнається відповідачем, автомобіль «RENAULT DOKKER», д/н « НОМЕР_1 », належить підприємству «ВІП-РЕНТ» та є службовим транспортом                       ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» на підставі договору оперативного лізингу (найму) № 4600037854 від 24.06.2019 року.
До видів економічної діяльності ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» належить: 61.10 – діяльність у сфері проводового електрозв`язку; 47.19 – інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 61.90 – інша діяльність у сфері електрозв`язку.
Також, відповідачем не оспорюються встановлені судом першої інстанції обставини про те, що ОСОБА_1 , який керував ТЗ, працював, станом на дату складення оскаржуваної постанови, інженером відділу експлуатації та розвитку мережі                                ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», вказаний автомобіль позивач використовував на підставі первинного акту прийому-передачі автомобіля від 20.01.2020 року, в посадові обов`язки позивача входить виконання невідкладних робіт на лініях електрозв`язку, усунення пошкоджень телекомунікаційної мережі, відновлення зв`язку тощо.
За встановлених обставин справи та наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що легковий автомобіль, яким керував позивач, є службовим автомобілем, а тому, його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та відповідно таким, що підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.
Відповідач не оспорює, що спірний ТЗ є службовим автомобілем.
Разом з цим, за наведених вище доводів відповідача, останній вважає, що спірний автомобіль використовується ПАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» для перевезення пасажирів (спеціалістів по ремонту обладнання) та вантажу (інструментів для ремонту, установки, усунення аварій, обладнання), та відповідно для отримання прибутку згідно своєї господарської діяльності, а тому, підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.
Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилені вказані доводи відповідача.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що автомобіль «RENAULT DOKKER», д/н « НОМЕР_1 », використовувався для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та помилковість доводів відповідача про те, що якщо транспортний засіб використовується в службових цілях для забезпечення господарської діяльності юридичної особи в цілому, то він підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.
На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбачений частиною 3 статті 121 КУпАП.
Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №678/483/17, від 02 грудня                   2019 року у справі № 164/2068/17, від 08 липня 2020 року у справі № 731/186/17.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції застосував практику Верховного Суду, викладену у постанові від 08 липня 2020 року у справі                          № 731/186/17, однак, прийшов до протилежного висновку, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, відповідач вказує на те, що у наведеній справі ВС визнав обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанцій про те, що якщо транспортний засіб використовується в службових цілях для забезпечення господарської діяльності юридичної особи в цілому, то він підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.
Водночас, наведеною постановою Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 КУпАП та залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено. 
Таким чином, доводи апелянта про те, що Верховний Суд у справі № 731/186/17 погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 КУпАП не відповідають змісту постанови ВС, прийнятої у цій справі. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2023 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 05.10.2023 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Ю.М. Градовський

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька