ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5325/23 Справа № 194/47/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        
головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
за участю секретаря судового засідання: Усик А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання (суддя першої інстанції Корягін В.О.), -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В. звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач понад 25 років перебував в трудових відносинах ВАТ «ДХК «Павлоградвугілля» правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». У зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання. Відповідно до акту форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 18 грудня 2017 року причинами виникнення професійних захворювань у позивача являється тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, недосконалість технологічії, механізмів, робочого інструменту. Позивачу 22 грудня 2017 року МСЕК первинно сукупно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії, 10% - ХОЗЛ, 5% -по туговухості, та встановлено третю групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 16 грудня 2020 року позивачу сукупно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії, 10% - ХОЗЛ, 5% -по туговухості, та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Згідно довідки до акту огляду МСЕК позивачу протипоказана робота в умовах шуму, пилу, несприятливого мікроклімату, важка фізична праця, підземно. Зазначає, що у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантажені, його турбує нападоподібний кашель, виражений стійкий біль в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, колінних та ліктьових суглобах, особливо при фізичних навантаженнях, зниження сили в них. У позивача істотно знизився слух, що затрудняє спілкування з людьми. Він змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійних захворювань викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань.
       Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 268 400,00 грн.
       Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року позовну заяву представника позивача адвоката Меланчук Ігоря Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства на користь держави судовий збір у розмірі 1200,00 грн.
       Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн, судового збору 1200,00 грн, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 60000,00 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, судового збору на користь держави до 1073 грн. 60 коп., розстрочивши виконання судового рішення, на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, вважаючи доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача щодо порушенням ним вимог ст. 153 КЗпП України та настанням у позивача негативних наслідків – втрати професійної працездатності.
Апелянт посилається на те, що суд не надав належної оцінки, що позивач хворіє з 2013 року на загальну слабкість, стійкі болі та обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділу хребта з іррадіацією в кінцівки, судоми і оніміння кінцівок, стійкі болі і обмеження рухів в плечових, ліктьових, колінних суглобах, задишку при помірному фізичному навантаженні, частий кашель з виділенням слизової мокроти, біль і тяжкість в грудній клітці, зниження гостроти слуху, шум у вухах, нерозбірливість мови. Приховування фактичного стану здоров`я унеможливлювало проведення відновлювального лікування на початкових етапах, і як наслідок здебільшого призводить до значної втрати працівником працездатності, аж до інвалідизуючих форм професійної патології саме з вини позивача та медичного закладу. 
Разом з тим, відповідач організував заходи, направлені на своєчасне виявлення та розвитку професійних ризиків пов`язаних зі станом здоров`я позивача та вживав відповідних заходів. Дізнавшись за результатами амбулаторних звернень про погіршення стану здоров`я, позивач також мав можливість припинити трудовий договір, однак продовжував працювати, зауважень щодо умов праці від позивача не надходило. Добровільне продовження роботи на підприємстві свідчить про те, що позивач своїми свідомими діями та бездіяльністю завдав шкоди своєму здоров`ю.
Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений, в порядку передбаченому ст. 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці. Позивач свідомо йшов працювати у шкідливих умовах праці, щорічно проходив періодичний медичний огляд, та був обізнаний про стан свого здоров`я.
Також, судом не було визначено відсутність інших хвороб, що впливають на фізичні страждання позивача, виключаючи всі обставини, на які посилається позивач у позові та суд у своєму рішенні. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, що викладена у постанові від 24.12.2021 року у справі № 132/3057/18.
Також підприємство посилається на те, що судом неправильно визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року цивільну справу № 194/47/23 витребувано з суду першої інстанції.
       16 травня 2023 року цивільна справа надійшла до апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18травня 2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року залишено без руху з підстав не сплати судового збору.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання відзиву.
       Копію ухвали про відкриття провадження представник апелянта та представник позивача отримали 29 травня 2023 року на їх електронні адреси.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2023 року справу призначено до розгляду.
Копію ухвали про призначення справи до розгляду представник апелянта та представник позивача отримали 20 червня 2023 року на їх електронні адреси.
Повідомлення про виклик до суду апелянт та його представник отримали 20 червня 2023 року на їх електронну адресу, крім того, представник апелянта та представник позивача отримали шляхом смс-повідомлення у додатку «Viber».
       В судове засідання апеляційного суду 09 серпня 2023 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.
Частиною 2 cтатті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Як вбачається із частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1  працював з 01 липня 1991 року по 28 серпня 2017 року на шахті «Дніпровська» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненій 26 липня 1989 року на ім`я   ОСОБА_1 . 
       Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 грудня 2017 року за формою П-4, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісар В.В., професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, робочого інструменту. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони, шум, рівень фізичного перенавантаження, зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні.
       Так, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 грудня 2017 року за формою П-4 встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбувся при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.
       Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 051123 від 22 грудня 2017 року  ОСОБА_1  встановлено первинно втрату професійної працездатності - 60%, з них 45% - радикулопатія з ДПП, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, та встановлено третю групу інвалідності.
       Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 063510 від 16 грудня 2020 року  ОСОБА_1  встановлено первинно втрату професійної працездатності - 60%, з них 45% - радикулопатія з ДПП, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, та встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Протипоказана робота в умовах пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.
       Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такий частині.
       З указаним висновком суду першої інстанції Дніпровський апеляційний суд погоджується.
       Доводи апеляційної скарги відповідача – Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженні здоров`я при виконанні ним трудових обов`язків, є безпідставними, виходячи з наступного..
       Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
       Згідно із ч. 1 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
       Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
       Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (із змінами і доповненнями) передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Як вбачається із частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Пунктом 1 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       Згідно з частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Пунктом 1 частини 2 вищевказаної статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
       Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків, що змінило звичний уклад життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховував стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності.
       Доводи апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що встановлення ступеню втрати професійної працездатності не підтверджує наявність факту спричинення потерпілому моральної шкоди, є безпідставними, виходячи з наступного.
       Пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, передбачено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
       Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року; № 1 від 27.02.2009 р.) передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Інші апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення.
       Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
       На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року і задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» немає.
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                        Т.В. Космачевська

                                                                                О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 14 серпня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна