ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/23992/21  Номер провадження 22-ц/814/3528/23	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:     Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В.  

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського міського центру зайнятості

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року,ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено - 16 лютого 2023 року

у справі за позовом Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття, -

В С Т А Н О В И В:
16 грудня 2021 року Харківський міський центр зайнятостізвернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 48 805,63 грн. та судові витрати у вигляді судового збору за подання цієї позовної заяви у розмірі 2 270 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного з 05.06.2020 року по 03.02.2021 року. Харківським міським центром зайнятості згідно довідки за реквізитами ОСОБА_1 на поточний рахунок перераховано допомогу по безробіттю за період з 22.06.2020 року по 08.12.2020 року у сумі 48 805,63 грн. На момент реєстрації та під час перебування в центрі зайнятості у статусі безробітного відповідачем не надавалися жодні документи, які б підтверджували факт отримання пенсії. У ході відпрацювання інформації від ПФУ щодо осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні, виявлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років, у зв`язку з чим Харківським міським центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого складено акт від 03.02.2021 року №30, яким встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості у статусі безробітного з 05.06.2020 року по 03.02.2021 року надав недостовірні відомості, що вплинули на умови призначення та виплати допомоги по безробіттю, приховавши факт перебування на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримання пенсії по лінії Національної гвардії України з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року. Невиконання ОСОБА_1 встановлених законодавством вимог призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 48 805,63 грн.

17.11.2022 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв`язку зі сплатою відповідачем частини заборгованості у сумі 19 000 грн. на рахунок Харківського міського центру зайнятості. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського міського центру зайнятості вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 29 805,63 грн. та судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн. (т.2 а.с. 17).

      Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого березня 2023 року у задоволенні позову Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття - відмовлено.

         Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до п. 2 ч.1 ст.  43 Закону України «Про зайнятість населення» отримання пенсії по інвалідності надавало ОСОБА_1 право на отримання статусу безробітного. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з боку відповідача мали місце будь-які зловживання з метою отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю, позивачем суду не надано. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
В апеляційній скарзі Харківський міський центр зайнятості просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач під час перебування на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного з 05.06.2020 року по 03.02.2021 року, надав недостовірні відомості, що вплинули на умови призначення та виплати допомоги по безробіттю, приховавши факт перебування на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримання пенсії по лінії Національної гвардії України з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року, а з 03.08.2020 року отримує пенсію по інвалідності. Вказує, що на момент реєстрації (04.06.2020 року) та під час перебування в центрі зайнятості у статусі безробітного відповідачем не надавалися жодні документи, які б підтверджували факт отримання пенсії за вислугою років. Савчук. П.К., отримуючи статус безробітного з 05.06.2020 року, отримував пенсію за вислугу років, тобто під час реєстрації у центрі зайнятості та отримання статусу безробітного, у нього був відсутній страховий випадок для призначення та виплати допомоги по безробіттю, оскільки ним реалізовано право на пенсію за вислугу років, про що умисно не вказав у своїй заяві про надання йому статусу безробітного, набувши таким чином статус безробітного й право на виплату у вигляді допомоги по безробіттю. При цьому, посилається на відповідні норми Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з яких слідує, що призначення пенсії за вислугою років є підставою для припинення реєстрації безробітного, а також унеможливлює таку реєстрацію у випадку звернення до служби зайнятості особи, яка таку пенсію вже отримує. До такого висновку дійшов також Верховний Суд у постановах від 04.10.2018 року у справі №452/1710/16-ц, від 26.09.2018 року у справі №545/164/17. Вказує, що висновок суду про те, що нараховане та перераховане ОСОБА_1 матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, слід рахувати саме за період отримання останнім пенсії за вислугою років з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року, що відповідно до довідки (розрахунку) Харківського МЦЗ становить 13 011,30 грн., є хибним, оскільки у разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Системний аналіз діючого законодавства свідчить, що неповідомлення особою обставин, яка не дає їй право для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків, а його дії з отримання статусу безробітного є недобросовісними та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу  не надходив.

     Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

       Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

      Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного та йому була призначена 05.06.2020 року, відповідно до ч.ч.2,4 ст.22, ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», допомога по безробіттю (т.1 а.с. 6).

Відповідно до листа Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.01.2021 року №2000-0309-8/11611 на запит Харківського міського центру зайнятості від 12.01.2021 року було повідомлено, що ОСОБА_1 з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року отримував пенсію за вислугу років, а з 03.08.2020 року по теперішній час отримує пенсію по інвалідності (т.1 а.с. 12).

Згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 03.02.2021 року №30, розслідуванням було встановлено, що відповідно до листа Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.02.2021 року було повідомлено, що ОСОБА_1 з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року отримував пенсію за вислугу років по лінії Національної гвардії України, а з 03.08.2020 року отримує пенсію по інвалідності (т.1 а.с. 15).

Наказом №142 від 17.02.2021 року ОСОБА_1 припинено реєстацію його як безробітного, виплату допомоги по безробіттю та наказано повернути кошти у встановленому порядку відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (т.1 а.с. 17).

Згідно довідки Харківського міського центру зайнятості про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, допомога по безробіттю, яка надана ОСОБА_1 за період з 09.12.2020 року по 02.12.2021 року у сумі 16 485,45 утримана з відомості №65 від 17.02.2021 року. Залишок заборгованості складає 48 805,63 грн. (т.1 а.с. 16).

18.02.2021 року на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено претензію про добровільне повернення коштів в сумі 48 805,63 грн. (т.1 а.с.18-19).

З виписки з тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та витягу з наказу №112 від 21.05.2020 року, вбачається що ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності та звільнено у запас Збройних сил України.

З заявою про надання статусу безробітного ОСОБА_2 звернувся 04.06.2020 року, тобто у той період, коли він не отримував пенсію по інвалідності.

Так, статус безробітного та отримання пенсії за вислугу років ОСОБА_1 отримував за період з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року.

Виплата відповідачу пенсії за вислугу років було припинено 02.08.2020 року.

З 03.08.2020 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Харківській області від 02.02.2021 року (т.1 а.с. 14).

Таким чином, нараховане та перераховане ОСОБА_1 матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, слід рахувати саме за період отримання останнім пенсії за вислугою років з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року, що відповідно до довідки (розрахунку) Харківського МЦЗ становить 13 011,30 грн. (т.1 а.с. 16).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, 21.01.2022 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Харківського міського центру зайнятості заборгованість у сумі 19 000,50 грн., що фактично перевищує перераховане йому матеріальне забезпечення, яке було нараховане за період отримання пенсії за вислугу років.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Згідно ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом даного спору є стягненняз ОСОБА_1 на користь Харківського міського центру зайнятості вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 29 805,63 грн., виплаченого за період з 22.06.2020 року по 01.12.2020 року.

       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Як встановлено судом першої інстанції, що 04.06.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про надання статусу безробітного (т.1 а.с. 4) та з 05.06.2020 року по 03.02.2021 року він перебував на обліку у Харківського міського центру зайнятості у статусі безробітного.

Згідно довідки Харківського міського центру зайнятості (т.1 а.с. 16), за період з 22.06.2020 року по 08.12.2020 року ОСОБА_1 було нараховано матеріальне забезпечення у розмірі 48 805,63 грн.

Згідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.01.2021 року, з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років, а з 03.08.2020 року по теперішній час отримує пенсію по інвалідності (т.1 а.с. 14).

03.02.2021 року складено акту №30 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яким встановлено, що відповідно до листа Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.02.2021 року ОСОБА_1 з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року отримував пенсію за вислугу років по лінії Національної гвардії України, а з 03.08.2020 року отримує пенсію по інвалідності (т.1 а.с. 15).
Безробітним, згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. 
При цьому, відповідно до пункту першого частини першої статті 43 Закону  України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. 
З урахуванням наведеного та виходячи з приписів пункту 13 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років є підставою для припинення реєстрації безробітного, а також унеможливлює таку реєстрацію у випадку звернення до служби зайнятості особи, яка таку пенсію вже отримує.
Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції від 20.12.2020 року) передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно п.2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".
Ухвалюючи рішення у справі про відмову у позові, суд першої інстанції фактично розмежував періоди отримання відповідачем матеріального забезпечення по безробіттю у залежності від виду пенсії, яку він отримував, а саме, у період з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу року, а з 03.08.2020 року по 02.02.2021 року отримував пенсію по інвалідності. 
Суд першої інстанції визнав, що за період з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року підлягає стягненню матеріальне забезпечення у розмірі 13 011,30 грн., проте, 21.01.2022 року відповідач сплатив добровільно на користь Харківського міського центру зайнятості 19 000,50 грн., що значно перевищує вказаний розмір, у зв`язку з чим позивач зменшив позовні вимоги.
Крім цього, у період 03.08.2020 року по 02.02.2021 року, як вказав суд першої інстанції, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» факт отримання пенсії по інвалідності надавало ОСОБА_1 право на отримання статусу безробітного і тому за вказаний період не підлягає стягненню отриманий відповідачем розмір матеріального забезпечення на випадок безробіття.
При цьому, колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що згідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.06.2021 року, ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років звернувся 30.06.2020 року та з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року він отримував пенсію за вислугу років (т.ю1 а.с. 21). 
Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 на час звернення 04.06.2020 року до Харківського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного ще не подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за вислугу років. Пенсію за вислугу років дійсно він отримав у період 22.05.2020 року по 02.08.2020 року, про що своєчасно не повідомив Харківський міський центр зайнятості, проте, як встановив суд першої інстанції, ним добровільно відшкодовані кошти у більшому розмірі 19 000,50 грн., отримані за цей період.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач під час перебування на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного з 05.06.2020 року по 03.02.2021 року, надав недостовірні відомості, що вплинули на умови призначення та виплати допомоги по безробіттю, приховавши факт перебування на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримання пенсії по лінії Національної гвардії України з 22.05.2020 року по 02.08.2020 року, то ці доводи спростовуються тим, що. як зазначалося вище, на час звернення 04.06.2020 року із заявою про призначення та виплати допомоги по безробіттю він ще не звертався із заявою про призначення пенсії за вислугу років, тобто, не міг надати недостовірні відомості на момент реєстрації 04.06.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що за час перебування на обліку відповідачем не надавалися жодні документи, які б підтверджували факт отримання пенсії за вислугою років, то ці доводи є слушними, проте, відповідачем добровільно відшкодовані кошти, отримані у вказаний період. Доводи про те, що ОСОБА_1 , отримуючи статус безробітного з 05.06.2020 року, отримував пенсію за вислугу років, тобто під час реєстрації у центрі зайнятості у нього був відсутній страховий випадок для призначення та виплати допомоги по безробіттю, оскільки ним реалізовано право на пенсію за вислугу років, про що умисно не вказав у своїй заяві про надання йому статусу безробітного, набувши таким чином статус безробітного й право на виплату у вигляді допомоги по безробіттю, то ці доводи не заслуговують на увагу з вище вказаних підстав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку. 

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Харківського міського центру зайнятості - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.
СУДДІ:                А. І. Дорош                        О. А. Лобов В. М. Триголов