КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/8851/2023   
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            27 червня 2023 року                                                                  м. Київ
                                                                                                       Справа № 752/3065/22
 
            Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М.,    
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва  від 28 лютого 2023 року, постановлену у складі судді Мазура Ю.Ю., 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком,
 
встановив:
 
В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 21 лютого 2022 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей.
У лютому 2023 позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення способу участі батька - ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей на строк до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва  від 28 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на її необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з моменту свого зникнення з дітьми і до сьогоднішнього дня ОСОБА_2 постійно чинить перешкоди у спілкуванні з ними, у тому числі засобами телекомунікаційного зв`язку та можливості брати участь у їх вихованні.
На момент подання заяви ОСОБА_2 продовжує вчиняти усі можливі дії для унеможливлення спілкування батька з дітьми. Унаслідок чого сторони не можуть самостійно налагодити конструктивне та толерантне спілкування та погодити участь батька у вихованні дітей, що призводить до систематичних сварок та викликів поліції. Діти їздять за кордон без згоди батька, замість навчання, не відвідують навчальні заклади як бажає їхня мати, зараз взагалі перевели навчатись на домашню форму навчання без погодження з батьком. ОСОБА_1 не мав змоги привітати своїх синів ні з днем народження, ні з іншими святами. ОСОБА_2 завадила після повтомаштабного вторгнення рф в Україну перевезти синів у безпечне місце, забезпечити їх всіма необхідними засобами для життя. Це все продовжується другий рік. Діти залишаються вдома самі без нагляду. 
Невідомо де зараз проживають, так як договір безкоштовного проживання за адресою: АДРЕСА_1 - вже закінчився. Адресу проживання дітей йому не повідомляють. Всі звернення в службу у справах дітей, поліцію, в школу з цього приводу - результатів не дають. При цьому, ОСОБА_1 здорова людина, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, не судимий. Має постійне місце роботи в Державній авіаційній службі України, де працює з 2007 року та стабільну заробітну плату. Проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до Акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА в м. Києві Ніколаєнко Н. від 08.12.2021, у квартирі за вказаною адресою умови для перебування та виховання малолітніх синів створено належним чином. Однак, суд першої інстанції не оголосив та не дослідив вказані доводи та докази в судовому засіданні.  
Вказує, що потім з`ясувалось, що діти начебто проживають в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 на підставі безоплатного договору оренди, строк якого закінчився в жовтні 2022 року. З матір`ю дітей він не спілкується, так як всі спроби мирно побачити дітей закінчувались безкінечними протоколами про вчинення домашнього насильства за її заявами та заявами ОСОБА_1 . Заяви ОСОБА_1 з приводу перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з синами до служби у справах сім`ї та дітей як Голосіївської районної державної адміністрації міста Києва, так і Печерської районної державної адміністрації м. Києва проігноровані. 
На даний час є рішення Голосіївського районного суду міста Києва про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , справа №752/25960/21. Всі інші протоколи закриті у зв`язку із закінченням строків притягнення її до адміністративної відповідальності, а не за відсутності вини в її діях. ОСОБА_3 перебуває на обліку в Голосіївському УП ГУНП у місті Києві як кривдник, що підтверджується відповіддю поліції від 09.12.2022 №К-2077/125/47/2022. На ОСОБА_4 складено терміновий припис за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 саме щодо його чергової спроби побачити синів від 17.12.2021, який чинний. 
Після  неодноразових звернень в школу, де навчався старший син, стало відомо, що 07.11.2022 ОСОБА_5 переведено на індивідуальну (сімейну) форму навчання згідно з наказом №214 від 07.11.2022 за заявою матері, ОСОБА_6 . На даний час діти навчаються в ТОВ «Київський ліцей «Крила» - адреса 01013, м. Києва, вул.Звіринецька, 15/1. ОСОБА_1 робив неодноразові запити з приводу навчання дітей (власники школи є одночасно власниками садочка та школи, де навчаються діти), на що було надано «відписку» як батьку дітей. Спілкування з директором школи по телефону закінчилось відмовою надати будь-яку інформацію щодо синів, посилаючись на якесь рішення Голосіївської району де є начебто якась заборона йому наближатись до синів - такого рішення не існує. Суд першої інстанції в судовому засіданні не надав можливості в суді оголосити цю розмову, яка зафіксована на диску звукозапису, яка підтверджує, що від нього просто умисно незаконно приховують будь-яку інформацію про синів. Проте, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не оцінив жодного вищевказаного доказу, неповно з`ясував обставини у справі.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Вказує, в якості підтвердження вказаних обставин апелянт посилається на перелік з 72 документів, які він водночас не додає до апеляційної скарги, та які здебільшого стосуються його безпідставних звернень до правоохоронних органів про нібито зникнення дітей, численних, абсурдних запитів до органів опіки і піклування, навчальних закладів, різноманітних органів влади.
Всі копії документів, на які посилався апелянт у клопотанні про вжиття заходів по забезпеченню позову, були ретельно досліджені судом першої інстанції, за результатом чого суд дійшов правомірного висновку, що апелянтом не надано доказів, які свідчать що відповідачем за зустрічним позовом вчиняються дії, спрямовані на вчинення усіх можливих дій для унеможливлення спілкування апелянта з дітьми. Крім того, апелянт в поданій заяві обмежився тільки загальним формулюванням та поняттям підстав для забезпечення позову.
Апелянт не додає до апеляційної скарги та не додавав до свого клопотання про забезпечення позову жодних належних доказів будь-яких перешкоджань відповідача за зустрічним позовом спілкуванню з дітьми, переховування дітей, тощо, що було вірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Навпаки, десятки безпідставних звернень апелянта до правоохоронних органів та органів влади та відсутність будь-яких рішень з боку останніх, прийнятих за результатом розгляду цих звернень, додатково спростовують неправдиві твердження апелянта про нібито вчинення відповідачем за зустрічним позовом неправомірних дій, які порушують батьківські права апелянта. Разом з тим, апелянт, після того як 07.10.2022 року вигнав відповідача за зустрічним позовом разом з малолітніми дітьми з квартири, в якій вони спільно проживали, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, піклування та утримання дітей.
Зокрема, з 07.10.2022 року апелянт не виконував обов`язки щодо утримання дітей, у зв`язку з чим заявник звертався до суду з заявою про стягнення аліментів в судовому порядку. 17 грудня 2021 року Голосіївським районним судом міста Києва (справа № 752/30082/21) видано наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1\3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 13 грудня 2021 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. Крім сплати аліментів, що здійснюється виключно в примусовому порядку через державного виконавця, апелянт не бере участі в утриманні дітей. 
Зазначає, що 9.11.2022 року на електронну адресу відповідача за зустрічним позовом Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації було надіслано лист № 105/78-1128 з проханням надати пояснення з приводу нібито порушення прав батька на побачення з дітьми, а також пропозицією щодо організації та забезпечення побачення та поздоровлення апелянтом синів з днем народження. У своїй відповіді від 15.11.2022 року відповідач за зустрічним позовом повідомив Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про відсутність будь-яких дій зі свого боку, що направлені на порушення батьківських прав ОСОБА_1 , звернено увагу Служби на численні факти невиконання апелянтом своїх батьківських обов`язків та продовження вчинення домашнього насильства по відношенню до відповідача за зустрічним позовом. Також, відповідачем за зустрічним позовом було повідомлено Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про готовність організувати зустріч апелянта з синами. Разом з тим, апелянт проігнорував вказану пропозицію про здійснення зустрічі з дітьми та більше жодного разу ні до відповідача за зустрічним позовом, ні до Органу опіки і піклування з даного приводу не звертався. Апелянт взагалі ніколи, починаючи з 07.10.2021 року не звертався до ОСОБА_2 з усною або письмовою заявою або проханням про спілкування або побачення з дітьми. Тож єдиною причиною того, що апелянт не бачить своїх дітей є його небажання, асоціальна поведінка та повне нехтування батьківськими обов`язками по їх утриманню.
Звертає увагу суду на численні факти вчинення апелянтом домашнього насильства по відношенню до відповідача за зустрічним позовом, що підтверджується копіями термінових заборонних приписів виданих щодо апелянта працівниками поліції, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року у справі №752/27278/21, якою апелянта визнано винним у вчиненні домашнього насильства, постановою Голосіївського районного суду від 06.02.2023 року у справі № 757/63653/21-п, якою підтверджено наявність вини апелянта у вчиненні домашнього насильства, але звільнено від відповідальності у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 752/1390/22, що було допущене до негайного виконання, яким видано обмежувальний припис стосовно апелянта з забороною наближатись до відповідача за зустрічним позовом, переслідувати та розшукувати її. Отже, твердження апелянта про нібито порушення ОСОБА_2 його батьківських прав спростовується зазначеними належними доказами.
Заявником не обґрунтовано наявність жодної із визначених законом підстав для  можливості вжиття заходів забезпечення позову, та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав. В матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не зазначено про такі докази і в апеляційній скарзі.
 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили ухвалу суду скасувати.
Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити ухвалу суду без змін.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що заявником не наведено достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням, та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.
Заявником не надано доказів, які свідчать, що відповідачем за зустрічним позовом вчиняються дії, спрямовані на вчинення усіх можливих дій для унеможливлення спілкування ОСОБА_1 з дітьми. Крім того, заявник в поданій заяві обмежився тільки загальним формулюванням та поняттям підстав для забезпечення позову.
Крім того, суд наголошував на тому, що у даній справі суд не вирішує спір про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною шляхом установлення графіку участі у спілкуванні і вихованні дитини, а вирішує спір про визначення місця проживання дітей. Тому, ураховуючи обставини справи і предмет позову, прохання позивача за зустрічним позовом у заяві про забезпечення позову шляхом установлення зустрічей на тиждень із дитиною фактично зводиться до визначення місця проживання дитини із матір`ю, що не відповідає меті забезпечення позову як заходу тимчасового характеру, який діє до виконання рішення суду, направлений на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджанню спричинення значної шкоди позивачу. 
Таким чином, суд вважав відсутніми підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача за зустрічним позовом надати позивачу за зустрічним позовом (заявнику) можливість зустрічі та спілкування з синами, оскільки доводи заявника базуються виключно на припущеннях, не доведені належними доказами та заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, є тотожними позовним вимогам, що містяться в його позовній заяві.
Наведені заявником доводи підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності та застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 149-150 ЦПК України.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно  до  ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК  України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.
Так, пунктом 3 частині 1 цієї статті визначено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчинити певні дії у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Частиною 10 статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.   Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 4 «Конвенції про контакт з дітьми», ратифікованої Законом України № 166-V ( 166-16 ) від 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання  неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.   
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей,  має право на особисте спілкування з дітьми, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що:  «судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.»
В постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 зазначено, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із  малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц, відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з батьком.
 
В постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 Верховний Суд зазначив, що «враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.»
 
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей   ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання їх матері - ОСОБА_2 ;   та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх синів з батьком - ОСОБА_1 .
У лютому 2023 позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення способу участі батька - ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей на строк до набрання рішенням суду у даній справі законної сили, а саме:
Зобов`язати відповідача за зустрічним позовом матір дітей - ОСОБА_2 надати можливість спілкування батьку дітей - ОСОБА_1 у спосіб передачі малолітніх синів:
- щотижня з понеділка по четвер з 16.00 год. до 20.00 год. за вимогою батька побачення та спілкування ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей - ОСОБА_2 ; 
- через кожний тиждень 1 вихідний день, з 16.00 год. п`ятниці до 18.00 год. неділі, за вимогою батька побачення та спілкування ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з ночівлею дітей за місцем проживання батька; 
- взимку у період канікул тривалістю не менше 7 днів, за вимогою батька спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей; 
- кожний рік, влітку у період канікул тривалістю на менше 45 днів поспіль, за вимогою батька спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей; 
- щорічно навесні, у період канікул тривалістю не менше 4 днів, за вимогою батька спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей; 
- щорічно восени, у період канікул тривалістю не менше 3 днів, за вимогою-батька спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дітей; 
- щорічно у дні народження батька - ОСОБА_1 06 травня з 16.00 год. до 18.00 год. наступного дня та у дні народження бабусі ОСОБА_11 з 16.00 год. до 18.00 год. наступного дня за вимогою батька побачення та спілкування батька з неповнолітніми дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з ночівлею дітей за місцем проживання батька дітей; 
- щорічно у дні народження дітей - ОСОБА_9 , 05 листопада та ОСОБА_10 , 05 грудня за вимогою батька спільний відпочинок батька з дітьми (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері дітей, з 16.00 год. до 20.00 год.; 
- у разі хвороби дітей, побачення ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , 05 грудня 2018 року за вимогою батька проводити у присутності матері за місцем проживання дітей з матір`ю, без обмеження часу відвідування до 20.00 год.; 
- щорічно у парний рік у перший день Пасхальних вихідних, за вимогою батька побачення та спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або з кожним окремо), без присутності матері, з ночівлею дітей з 16.00 год. першого дня Пасхальних вихідних до 18.00 год. наступного дня за місцем проживання батька дітей, починаючи з 2022 року; 
- щорічно в непарний Новий рік, за вимогою батька побачення та спільний відпочинок ОСОБА_1 з дітьми: малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з усіма разом або кожним окремо), без присутності матері, з 16.00 год. 31 грудня до 18.00 год. наступного дня з ночівлею дітей за місцем проживання батька, починаючи з 2023 року. 
Зобов`язати відповідача за зустрічним позовом матір дітей - ОСОБА_2 не створювати батьку дітей - ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітніми синами: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , поважати гідність їх спільних малолітніх дітей та їх інтереси, зокрема: 
- за 3 календарних дня після повідомлення ним матері дітей про наміри батька провести щорічний відпочинок з дітьми: влітку, взимку, восени та навесні у період канікул з дітьми, надавати йому точну інформацію щодо місцезнаходження дітей, шляхом надіслання смс- повідомлення на телефон батька - НОМЕР_1 , а у разі знаходження дітей поза межами населеного пункту постійного проживання дітей, у тому числі за межами території України - зобов`язати матір дітей привезти їх до місця проживання в Україні або за адресою проживання батька дітей - ОСОБА_1 ; 
- не пізніше ніж за 1 календарний день з моменту виявлення хворобливого стану у дітей, повідомляти письмово або засобом Інтернет-зв`язку про це батька - ОСОБА_1 , надавати батькові повну інформацію про стан здоров`я його дітей (про усі наявні діагнози, проведені чи необхідні вакцинації, рекомендовані або проведені методи діагностики, лікування, профілактики та інше). Надавати батьку дітей - ОСОБА_1 для ознайомлення колії усіх медичних документів його малолітніх дітей, а для огляду надавати йому оригінали усіх медичних документів; 
- не створювати перешкод батькові дітей - ОСОБА_1 у вільному спілкуванні засобами телефонного, Інтернет або іншого телекомунікаційного зв`язку з його дітьми; 
- повідомляти батькові дітей - ОСОБА_1 про місце навчання та зміну місця навчання неповнолітніх синів: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 
- повідомляти батькові дітей - ОСОБА_1 про місце проживання та зміну місця проживання неповнолітніх синів: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 
- повідомляти батькові дітей - ОСОБА_1 про наміри ОСОБА_2 вивезти за кордон синів: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Подану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 07.10.2021 до 23.02.2023 він не бачить своїх дітей, мати малолітніх синів ОСОБА_2 переховує їх від нього, не надає змоги з ними бачитись без жодних законних підстав.
З 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали  у цивільному шлюбі, однією сім`єю. За цей час у них народилося двоє синів: малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Разом із ОСОБА_2 та дітьми: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (донькою ОСОБА_2 від першого шлюбу) та синами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали з 2017 року по жовтень місяць 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 . 
07 жовтня 2021 року ОСОБА_2 зненацька, з нез`ясованих для нього причин, зникла з їхнього спільного помешкання та зв`язку з нею не було, на телефонні дзвінки не відповідала. З моменту свого зникнення з дітьми і до сьогоднішнього дня, ОСОБА_2 постійно чинить ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми, у тому числі засобами телекомунікаційного зв`язку, та можливості брати участь у їх вихованні.
На момент подання заяви ОСОБА_2 продовжує вчиняти усі можливі дії для унеможливлення спілкування ОСОБА_1 з дітьми. Унаслідок чого, вони не можуть самостійно налагодити конструктивне та толерантне спілкування та погодити участь батька у вихованні дітей, що призводить до систематичних сварок та викликів поліції. Діти їздять за кордон без згоди батька, замість навчання, не відвідують навчальні заклади як бажає їхня мати, зараз взагалі перевели навчатись на домашню форму навчання без погодження з ним.  ОСОБА_1  не мав змоги привітати своїх синів ні з днем народження, ні з іншими святами. ОСОБА_2 завадила йому після повтомаштабного вторгнення Російської Федерації в Україну перевезти синів у безпечне місце, забезпечити їх всіма необхідними засобами для життя. Це все продовжується другий рік. Діти залишаються вдома самі без нагляду. Невідомо де зараз проживають, так як договір безкоштовного проживання за адресою: АДРЕСА_1 - вже закінчився. Адресу проживання спільних дітей сторін ОСОБА_1 не повідомляють. Всі його звернення в службу у справах дітей, поліцію, в школу з цього приводу - результатів не дають.
 
Отже, у справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися стосунки, які позбавляють можливості відповідача (позивача за зустрічним позовом) регулярно спілкуватися з дітьми, про свідчать документи, додані до заяви про забезпечення позову, а саме звернення до відповідних органів щодо обмеження його права на побачення зі своїми дітьми.   
Враховуючи предмет позову, обраний ОСОБА_1 вид його забезпечення в частині зобов`язання ОСОБА_2 надати йому можливість безперешкодного спілкування  та побачення з дітьми протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком.
Судом першої інстанції не враховано, що тривалий розгляд даної справи без можливості спілкування дітей з батьком може призвести до втрати емоційного зв`язку між батьком та дітьми, що в свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення його позову.
 
Відповідно до ч.ч. 1,2, ст 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в їх інтересах.
Суд може обумовити побачення з дітьми присутністю іншої особи лише
в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
 
Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітніми дітьми, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дітьми, яке перешкоджало б їх нормальному розвитку, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту дітей особисто з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із батьком. 
Тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька дітьми, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, апеляційний суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.
Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.
Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.
 
Враховуючи те, що предметом спору як за первісним позовом так і за зустрічним позовом є визначення місця проживання дітей, то вид забезпечення позову шляхом зобов`язання матері надати можливість спілкування  та побачення батька з дітьми протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком.
Обставини, викладені в заяві про  забезпечення позову та докази, надані на їх підтвердження, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів  забезпечення позову.
За час тривалого розгляду справи у суді існує реальний ризик того, що діти можуть втратити емоційний зв`язок з батьком та ймовірним є виникнення вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дітей від батька через втрату емоційної та психологічної прихильності.
Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дітьми, ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, відсутність у наданих матеріалах справи даних про підстави обмеження права на таке спілкування, а також враховуючи  ту обставину, що  між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
При цьому, спілкування батька з дітьми буде сприяти відновленню відносин та емоційного контакту між ними, відповідатиме інтересам як батька, так і дітей, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дітей, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.
 
Встановивши, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, ОСОБА_1   викладено обґрунтування щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано  відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновок  про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення даного позову.
Встановлення судом зобов`язання матері, з якою проживають діти, надавати батьку дітей можливість для побачення та спілкування з ними в певні дні і години  не вирішує по суті спір, оскільки стосується спілкування батька з дітьми до закінчення вирішення спору між сторонами про визначення місця проживання дітей і не є тотожним задоволенню зазначених позовних вимог.
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє також  заперечення ОСОБА_2 та її представника щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову,  як вона стверджує, що ОСОБА_1 ніколи, починаючи з 07.10.2021 року не звертався до неї з усною чи письмовою заявою або проханням про спілкування або побачення з дітьми, та що причиною відсутності зустрічей батька з дітьми є виключно його небажання, асоціальна поведінка та повне нехтування батьківськими обов`язками по їх утриманню. 
При розгляді даної апеляційної скарги ОСОБА_1 було встановлено, що постановою Київського апеляційного суду  від 26 квітня 2023 року було скасоване рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року у справі № 752/1390/22 та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - залишено без задоволення.
У вказаній постанові апеляційний суд зазначив, що суду першої інстанції надані документи, які підтверджують численні звернення ОСОБА_1 до служби у справах дітей з приводу чинення ОСОБА_2   йому перешкод у спілкуванні з його дітьми. Аналізуючи надані суду докази, колегія суддів дійшла висновку, що численні звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до поліції свідчать про наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як стосовно майна, так і стосовно чинення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми, у результаті між сторонами склалися неприязні стосунки і дії сторін є обопільними, а відтак надані суду докази не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, у тому числі і економічного характеру, стосовно ОСОБА_2 , що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
 
Враховуючи специфіку сімейних відносин, тривалий розгляд даної справи судом, а також напружені конфліктні відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дітей, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом визначення обмеженого часу для побачень та спілкування дітей з батьком  в обсязі, достатньому для підтримання емоційного контакту батька з дітьми, запобігання погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді.
Отже, враховуючи предмет позову, обраний ОСОБА_1 вид його забезпечення в частині зобов`язання ОСОБА_2 надати йому можливість   спілкування та побачення з дітьми протягом певного проміжку часу не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з його батьком, та є співмірними з пред`явленими позовними вимогами, а тому заява підлягає задоволенню частково, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , кожної другої суботи місяця з 10-00 години до 15-00 години, без присутності матері ОСОБА_2 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
При цьому спілкування батька з дітьми  не порушуватиме прав матері та не призведе до негативних наслідків для останньої, з огляду на наявність виниклого між сторонами спору стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей.
Враховуючи викладене,  колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані вищевказані обставини справи,  допущено порушення норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала  не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва  від 28 лютого 2023 року - скасувати та прийняти постанову:
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком -  задовольнити частково.
Зобов`язати  ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )  надавати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )  можливість спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,  кожної другої суботи місяця з 10-00 години до 15-00 години, без присутності матері ОСОБА_2 , за місцем  проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
 
Відомості про учасників справи:
Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

  Суддя  - доповідач:                                                                      Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Немировська О.В.

           Рейнарт І.М.