ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

26 вересня 2023 року
м. Харків

справа № 2035/4291/2012
провадження № 22-ц/818/1040/23

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Маміної О.В.
суддів – Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
за участі секретаря Сізонової О.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа – Комунальне підприємство «Харківське міське БТІ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" про виділ частки, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Єна Лариси Анатоліївни на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року, постановлене суддею Міндарьовою М.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та просив виділити йому із спільної часткової власності житловий будинок літ. “Б-1”та господарські споруди: сарай літ. “Е”, площею 22,8 кв.м., гараж літ “Д”, площею 64,0 кв.м., підвал літ. “Г”, площею 96,7кв.м., які знаходяться за адресою: 
 
АДРЕСА_1 рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Виділено ОСОБА_1 в користування: житловий будинок літ. “Б-1”та господарські споруди: сарай літ. “Е”, площею 22,8 кв.м., гараж літ “Д”, площею 64,0 кв.м., підвал літ. “Г”, площею 96,7кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Єна Л.А. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд належим чином не повідомив відповідача про час та місце розгляду справи. Відповідач взагалі не знав про наявність справи у суді. Суд не взяв до уваги, що  ОСОБА_2 належить на праві власності 53/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , земельна ділянка, по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Так, на земельній ділянці знаходиться будинок А-1,Б-1 та інші чи споруди, відповідач ніколи не користувався будинком А-1, оскільки він не придатний для проживання, перебуває у занедбаному стані. Посилання суду на факт визнання за ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , рішенням № 96-1 Виконкому Червонозаводської Райради депутатів трудящих від 13.04.1965 р. права власності на самовільну прибудову розміром 4,35*4,10+2,25*7,60 м з тамбуром 1,60*1,80 м до будинку літер "Б-1" у домоволодінні по АДРЕСА_1 , не є підставою вважати, що в цілому житловий будинок літ "Б-1" був побудований і повністю знаходився у його власності Про це не йдеться в жодному документі і такий факт нічим не підтверджується. Тому підстав для задоволення позову не має.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що батько позивача - ОСОБА_3 побудував за власні кошти та власними силами будинок літ. “Б-1” за адресою: АДРЕСА_1 ,визнав на цей будинок право власності та був його власником. Позивач успадкував за законом після смерті батька ОСОБА_3 належну йому частину домоволодіння, в тому числі і житловий будинок літ. “Б-1”, власником якого був його батько. Тому провів виділ частки позивача у спосіб, про який він просив у позовній заяві.

Проте з такими висновками судова колегія погодитися не може з огляду на таке.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судовим розглядом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 47/100 частин домоволодіння розташовані в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право власності від 17.10.2002 року, яке видано виконавчим комітетом Червонозаводської районної ради м. Харкова від 01.10.2002 року та зареєстровано КП “Харківське Міське БТІ 29.10.2002 року за реєстровим № 1203.
Заочним рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.01.2011 року по цивільній справі № 2-280/11 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Державний Архітектурно-будівельний контроль Харківської області про визнання права власності на самочинне будівництво, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані господарські споруди: сарай літ. "Е", площею 22,8 кв.м., гараж літ. "Д", площею 64,0 кв.м., підвал літ. "Г", площею 96,7 кв.м. в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 січня 2011 року – скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Державний Архітектурно-будівельний контроль Харківської області про визнання права власності на самочинне будівництво - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 550,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить 53/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6310138800:05:021:0001 за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною третьою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суд України від 16.11.2016 року у справі №6-1443цс16.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В матеріалах справи відсутні докази, що будинок та надвірні будівлі, які виділені позивачеві, відповідають його частці у праві спільної часткової власності.
Призначена у судовому засіданні суду першої інстанції експертиза проведена не була у зв`язку із ненаданням додаткових матеріалів.
Також, судова колегія звертає увагу, що справу було розглянуто за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Разом з тим матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи призначеної до розгляду.
Таким чином в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача відповідно до ч. 1, 3, 4 ст.76 ЦПК України (в редакції чинній на 2013 рік).
Зазначені порушення є підставою для скасування рішення суду. 
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно п.п.1,4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2479,76 грн. сплачений при подачі апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Єна Лариси Анатоліївни задовольнити.
Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2479,76 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення виготовлено 27.09.2023 року.