Номер провадження: 22-ц/813/6243/23 
Справа № 522/7368/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Громіка Р.Д.,
                       Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи,  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Абухіна Р.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк», про стягнення незаконно списаних грошових коштів, 

                                        встановив:
       
08.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі – Банк), третя особа: АТ «Універсал Банк», про стягнення незаконного списаних коштів у розмірі 64 996 грн., а також судових витрат.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що близько 10 років ОСОБА_1 користується послугами Банку, з яким уклала відповідний договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку № 26202330484129.400101.840 ІВАИ НОМЕР_1 .
У ніч з 05.05.2020 на 06.05.2020, на телефон ОСОБА_1 : НОМЕР_2 , почали надходити sms про реєстрацію мобільного банкінгу та коди підтвердження операцій та здійснення транзакцій. Одразу, після отримання вказаних sms, позивачка зателефонувала на гарячу лінію Банку (0-800-309-000) щоб заблокувати рахунок, на що було повідомлено, що тільки що з рахунку було знято кошти п`ятьма переказами (списаннями), перший на суму 5000,00 грн., і подальші чотири - на суму 14999,00 грн., що загалом склало 64996,00 грн.
За словами оператора гарячої лінії вказані списання з рахунку були переказом на рахунок АТ «Універсал Банк» («Монобанк»), на що позивачка негайно повідомила що ці транзакції нею не здійснювались, і вона вимагає повернення коштів.
06.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до відділення Банку та отримала роздруківку про списання коштів. Цього ж дня позивачка звернулася із відповідною заявою до служби безпеки Банку про незаконне списання коштів з рахунку. Однак відповідач відмовив у повернені коштів та скасуванні незаконних транзакцій.
06.05.2020 року позивачка звернулася до відділу поліції (м.Одеса, вул. Грецька, 42), де зареєструвала заяву про скоєння кримінального правопорушення, та відповідний ЄРДР №12020160500001748 від 06.05.2020 року. Слідчими органами було зроблено відповідний запит про затримання несанкціонованого переказу коштів з картки Банку № НОМЕР_3 на картку «Монобанк», який мав місце 06.05.2020 року в період часу з 01:00 год до 05:00 год.
Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що кошти були перераховані незаконно, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 04.09.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4,6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2023 року (т.2,а.с.63), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с.64-67).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що саме на підставі неправомірних дій відповідача здійснено списання коштів з рахунку позивачки (т.2,а.с.18-23).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.
Відповідно до ч. 3 цієї ж статті банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти  з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі – Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором;
Відповідно до частини третьої ст. 6 Закону порядок   відкриття   банками   рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Пунктом 14.16 ст. 14 Закону визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № ААТ-3922-ф/11-ODI на відкриття «ощадного» рахунку та обслуговування платіжної картки Банку (далі - Договір (т.1, а.с.14-23).
Згідно п. 2.1 Договору Банк відкрив ОСОБА_1 «ощадний» рахунок № НОМЕР_4 у доларах США, який призначений для накопичення грошових коштів клієнтом додаткового прибутку у вигляді стандартних та підвішених процентів за користування банком залишком на «ощадному» рахунку протягом розрахункового місяця та обліку операцій з платіжною карткою, що емітована банком.
Згідно п.5.3 вказаного Договору, Банк не несе відповідальності за наслідки розголошення ПІН-коду та несанкціоноване використання банківської платіжної картки третіми особами.
06.05.2020 року з рахунку ОСОБА_1 були списані грошові кошти у розмірі 64 996,00 грн. шляхом переказу на рахунок ПАТ «Універсал Банк» («Монобанк») (т.1,а.с.7). В цей же день позивачка повідомила на гарячу лінію відповідача за номером 0800309000 про списання коштів з її рахунку. 
На підставі заяви клієнта ОСОБА_1 від 06.05.2020 про незгоду з операціями переказу вказаних коштів, Банком було проведено службове розслідування, за результатами якого було встановлено деталі операцій, здійснених за карткою НОМЕР_5 , а саме: дата та час операції: 06.05.2020:-1:15:06:06 – сума операції 5000 гривень; 1:16:05:05 – 14999,00 гривень; 1:16:33 – 14999,00 гривень;1:17:06– 14999,00 гривень;1:17:56– 14999,00 гривень.
Згідно проведеного аналізу Банком вищезазначені операції, оброблені як успішні дані операції, мають ознаки використання реквізитів платіжної картки (номер картки, дата закінчення строку дії картки, тризначний код (CVV2/СVC2), відомих виключно держателю картки (т.1, а.с.88-88-зворот).
07.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до відділу поліції (м. Одеса, вул.Грецька, 42) із заявою про скоєння кримінального правопорушення, в якій просила вжити заходи правового характеру до невстановленої особи, яка у період часу з 01 по 02 години 06.05.2020 року шахрайським шляхом заволоділа даними кредитної картки позивачки та здійснила переказ грошових коштів на інший рахунок, чим завдала матеріальний збиток ОСОБА_1 на суму 64 996,00 грн. (т.1, а.с.38).
Будь-яких даних щодо кримінального провадження по факту заволодіння шахрайським шляхом даних кредитної картки ОСОБА_1 та переказу грошових коштів на інший рахунок по факту злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, матеріали справи не містять.

Як зазначалося вище, згідно п. 5.3 Договору саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів.
Враховуючи, що операції з переказу коштів у сумі 64 996,00 грн. були здійснені 06.05.2020 року в мережі Інтернет з використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-кодів, які відомі тільки власнику картки, Банк не повинен нести відповідальність за дані операції.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що саме з вини відповідача були списані кошти з рахунку позивачки. 

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                С.М. Сегеда        

       Р.Д. Громік

       М.М. Драгомерецький