ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року	Львів	Справа № 460/7425/23 пров. № А/857/11056/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Затолочного В.С.,
за участю секретаря судового засідання:    Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року, головуючий суддя – Борискін С.А., ухвалене о 11:23 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 16.06.2023 року, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

                                                 В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року позивач – ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рівненської митниці, в якому просив визнати протиправними та скасувати картки відмови №UA204020/2023/000054, №UA204020/2023/000178, №UA204020/2023/000212 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA204020/2023/000006/2 від 24.01.2023 року, №UA204020/2023/000025/2 від 21.02.2023 року, UA204020/2023/000028/2 від 27.02.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення товарів декларантом подано митні декларації від 23.01.2023 року №UA204020/2023/002718, від 20.02.2023 року №23UA204020006951U5, від 27.02.2023 року №UA204020/2023/007985 на імпортовані товари шини пневматичні, гумові, що вже використовувались, для вантажних автомобілів, придатні для подальшого використання. Митну вартість імпортованих товарів позивачем заявлено за основним методом визначення митної вартості – за ціною договору. Проте, митний орган дійшов висновку про наявність неточностей та розбіжностей у документах та сформував повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів. Позивач вказував, що він надав митному органу усі належні документи, що підтверджують числові значення митної вартості товару за ціною договору, а тому рішення про коригування митної вартості та картки відмови є протиправними. Також зазначає, що у порядку статті 55 Митного кодексу України надав митному органу заяву та додаткові документи щодо митної вартості товару та просив скасувати картки відмови №UA204020/2023/000054, №UA204020/2023/000178, №UA204020/2023/000212 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA204020/2023/000006/2 від 24.01.2023 року, №UA204020/2023/000025/2 від 21.02.2023 року, UA204020/2023/000028/2 від 27.02.2023 року. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що зазначались ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та юридичною особою "Dikabo GMBH", Німеччина (продавець) 11.05.2014 року укладено зовнішньоекономічний договір №GMBH-0102, відповідно до якого продавець відвантажує, а покупець приймає та оплачує шини до вантажних автомобілів, що були у вжитку та придатні для подальшого використання, у кількості та по цінах, що вказані у інвойсах, які є невід`ємною частиною договору. Ціна за товари визначена у валюті Євро за одиницю та вказана у інвойсі. Умови поставки визначаються на умовах FCA (Spelle), згідно Інкотермс 2010.
Згідно обставин адміністративної справи та її матеріалів з метою митного оформлення товарів уповноваженою особою позивача подано митні декларації від 23.01.2023 року №UA204020/2023/002718, від 20.02.2023 року №23UA204020006951U5, від 27.02.2023 року №UA204020/2023/007985 на імпортовані товари шини пневматичні, гумові, що вже використовувались, для вантажних автомобілів, придатні для подальшого використання. Митна вартість імпортованих товарів визначена за основним методом.
Під час здійснення митного контролю та перевірки, поданих до митного оформлення митних декларацій  від 23.01.2023 року №UA204020/2023/002718, від 20.02.2023 року №23UA204020006951U5, від 27.02.2023 року №UA204020/2023/007985, товаро-супровідних документів, митним органом сформовані повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів (далі – Повідомлення): рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціям. У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Згідно частини 6 статті 53 Митного кодексу України, уповноважену особу позивача – митного брокера повідомлено про право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Також, надано консультацію стосовно рівня вартості товарів, яким володіє митниця, та який можливо застосувати до імпортованих товарів.
На вказані вимоги митниці щодо надання додаткових документів уповноваженою особою позивача – митним брокером було надано: по митній декларації від 20.02.2023 року №23UA204020006951U5 – лист від 20.02.2023 року, підписаний особою уповноваженою на роботу з митницею ТОВ "100 ШИН+" Ю.М. Максименко та повторно надано разовий договір-замовлення №0702 від 07.02.2023 року; по митній декларації від 27.02.2023 року №UA204020/2023/007985 – разовий договір-замовлення №200223 від 20.02.2023 року; по митній декларації від 23.01.2023 року №UA204020/2023/002718 – лист уповноваженої особи ТОВ "100 ШИН" Ю.М.Максименка.
За результатами опрацювання поданих до митного оформлення і додатково наданих на вимогу митного органу документі прийнято оскаржувані картки відмови №UA204020/2023/000054, №UA204020/2023/000178, №UA204020/2023/000212 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA204020/2023/000006/2 від 24.01.2023 року, №UA204020/2023/000025/2 від 21.02.2023 року, UA204020/2023/000028/2 від 27.02.2023 року.
Випуск у вільний обіг товарів здійснено за наступними митними деклараціями: щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2023 №UA204020/2023/000025/2 – митна декларація від 27.02.2023 року 23UA204020007261U2; щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2023 року №UA204020/2023/000028/2 – митна декларація від 27.02.2023 року №UA204020/2023/008150; щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 24.01.2023 року №UA204020/2023/000006/2 – митна декларація від 25.01.2023 року №UA204020/2023/003018 із застосуванням положень ч.7 статті 55 Митного кодексу України.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час процедури митного оформлення ввезеного позивачем товару у митного органу були наявні правові підстави для обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним  кодексом України (далі – МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Статтею 1 МК України визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до положень пунктів 23 та 24 частини першої статті 4 МК України митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини першої статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою - другою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У частині четвертій статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб  або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Згідно частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
В силу вимог частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Як встановлено частиною першою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
У відповідності до частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Частиною шостою статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; - надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою   статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 54 МК України).
На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, потрібно зазначити, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.  Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у подібних спорах, що викладена у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №803/776/17.
Згідно частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
За змістом частини другої цієї статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).
Згідно частини п`ятої статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).
За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
У частині другій статті 58 МК України вказано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини четвертої-п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з частиною третьою статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Нормами статті 368 МК України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
Як слідує з матеріалів справи, за результатами опрацювання наданих декларантом документів для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, виявлено, що такі документи містять неточності та розбіжності:
по рішенню від 21.02.2023 року №UA204020/2023/000025/2: в графі 44 МД зазначено документ за кодом "3014" Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 14.02.2023 б/н, проте за усіма товарами в МД зазначено інформацію про різні торгові марки та країни походження товару, відповідно до інформації, вказаної в інвойсі від 14.02.2023 №30954, разом з тим прайс-лист від 14.02.2023 року №Б/Н видано компанією Dikabo GMBH., що не є виробником товарів. До митного оформлення надано прайс-лист від 14.02.2023 року без терміну дії ціни пропозиції. При цьому, у прайсі відображено усі позиції товару за поданим інвойсом від 14.02.2023 року №30954, що наштовхує на спеціальну ціну для конкретного підприємства на конкретну партію, а саме імпортера за поданим інвойсом. Також у поданому прайс-листі відсутня конкретна назва товару (шини до вантажних автомобілів бувші у вжитку), що також не ідентифікує предмет пропозиції по відношенню до товарів, за інвойсом від 14.02.2023 року №30954. В декларації країни експортера № 23DE535699673873E0 від 14.02.2023 року відсутні відомості про умови поставки та пункт відправлення товару. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак, до митного оформлення не надано документа, що підтверджує сплату витрат на транспортування товарів.
По рішенню від 27.02.2023 року №UA204020/2023/000028/2: В графі 44 МД зазначено документ за кодом "3014" (Прейскурант (прайс-лист) виробника товару) від 21.02.2023 року б/н, проте даний документ виданий постачальником Dikabo GMBH (який не є виробником зазначених товарів) та зазначений ним як “PRICE OFFER”, тобто Цінова пропозиція щодо товарів різних виробників. Також даний документ не містить інформації щодо терміну дії цінової пропозиції. Вказане ставить під сумнів дійсність документу за кодом «3014» Прейскурант (прайс-лист) виробника товару. При цьому у “PRICE OFFER” від 21.02.2023 року відображено усі позиції товару за поданим інвойсом від 21.02.2023 року № 31026, що наштовхує на спеціальну ціну для конкретного підприємства, а саме імпортера за поданим інвойсом. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак, до митного оформлення не надано документа, що підтверджує сплату витрат на транспортування товарів.
По рішенню від 24.01.2023 року №UA204020/2023/000006/2: В графі 44 МД зазначено документ за кодом "3014" Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 18.01.2023 року б/н, проте за усіма товарами в МД зазначено інформацію про різних виробників відповідно до інформації, вказаної в інвойсі від 18.01.2023 року №30788, разом з тим прайс-лист від 18.01.2023 року №Б/Н видано компанією Dikabo GMBH., що не є виробником товарів. Отже зазначене ставить під сумнів дійсність документу за кодом "3014" Прейскурант (прайс-лист) виробника товару. До митного оформлення надано прайс-лист від 18.01.2023 року без терміну дії ціни пропозиції. При цьому, у прайсі відображено усі позиції товару за поданим інвойсом від 18.01.2023 року №30788, що наштовхує на спеціальну ціну для конкретного підприємства, а саме імпортера за поданим інвойсом. Також у поданому прайс-листі відсутня конкретна назва товару (шини до вантажних автомобілів бувші у вжитку), що також не ідентифікує предмет пропозиції по відношенню до товарів, за інвойсом від 18.01.2023 року №30788. В декларації країни експортера №23DE535697519677E0 від 18.01.2023 року відсутні відомості про умови поставки та пункт відправлення товару.
Так, відповідно до зовнішньоекономічного договору № GMBH-0102 від 11.05.2014 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та юридичною особою "Dikabo GMBH", Німеччина (продавець), умови поставки товарів визначаються на умовах FCA (Spelle), згідно Інкотермс 2010, тобто витрати на транспортування товарів покладаються безпосередньо на покупця.
На підтвердження витрат на транспортування імпортованих товарів за митними деклараціями від 20.02.2023 року №23UA204020006951U5, від 27.02.2023 року №UA204020/2023/007985 позивачем до суду було надано відповідні довідки про вартість таких витрат від 15.02.2023 року та від 23.02.2023 року, договір на перевезення від 20.02.2023 року №200223, рахунок на оплату послуг №19 від 23.02.2023 року та №114 від 28.02.2023 року, акт надання послуг №19 від 23.02.2023 року та №112 від 28.02.2023 року, платіжне доручення №9922 від 06.03.2023 року та №9923 від 06.03.2023 року.
Натомість, до митного оформлення імпортованих товарів за митними деклараціями від 20.02.2023 року №23UA204020006951U5, від 27.02.2023 року №UA204020/2023/007985 документи, окрім довідок про вартість транспортних витрат та договору на перевезення, позивачем не надавалися.
З оскаржених рішень про коригування митної вартості товарів від 27.02.2023 року №UA204020/2023/000028/2 та від 21.02.2023 року №UA204020/2023/000025/2 позивачу було поставлено вимогу щодо надання додаткових документів та повідомлено про право, відповідно до ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України, надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості.
Позивачем надіслано листи-пояснення від 24.01.2023 року, від 20.02.2023 року, від 27.02.2023 року, у яких уповноважена особа позивача, з поміж іншого, висловлювала прохання завершити митне оформлення без врахування термінів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України – а саме надання 10-денного терміну на подання додатково витребуваних документів та інших документів, що підтверджують складові митної вартості імпортованих товарів.
Крім цього, позивачем не надано платіжних документів на підтвердження оплати вартості самих товарів, поданих до митного оформлення. При цьому, що згідно пункту 3.1 укладено зовнішньоекономічний договір № GMBH-0102, від 11.05.2014 року, оплата проводиться протягом 30 днів з дня отримання товару. Згідно умов поставки FCA (Spelle) (Німеччина), позивач імпортовані товари отримав ще до моменту подання відповідних митних декларацій відповідачу. Враховуючи зазначене та умови розрахунків за імпортовані товари, на момент подання позовної заяви до суду оплата за такі товари повинна бути здійснена. 
Таким чином, з наведеного слідує, що у митного органу були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, у зв`язку з чим відповідач витребовував додаткові документи та вказані вище розбіжності у поданих до митного оформлення документах могли бути усунуті або ж пояснені декларантом після отримання запиту митного органу, проте декларант не спростував твердження відповідача про виявлені у документах недоліки та не надав додаткових документів, які б дозволяли митниці однозначно встановити і перевірити заявлену декларантом митну вартість.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що у митного органу були наявні правові підстави для витребування у декларанта додаткових документів та прийняття оскаржуваних карток відмови №UA204020/2023/000054, №UA204020/2023/000178, №UA204020/2023/000212 та рішень про коригування митної вартості товарів №UA204020/2023/000006/2 від 24.01.2023 року, №UA204020/2023/000025/2 від 21.02.2023 року, UA204020/2023/000028/2 від 27.02.2023 року, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі №460/7425/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повний текст постанови складено 07.09.2023 року.