ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року
м. Київ
справа № 761/3099/20
провадження № 51-3128км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року в кримінальному провадженні № 12019100100009847 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Буча Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК України. 
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, ОСОБА_7 15 жовтня 2019 року близько 21 год., перебуваючи на території режимної установи ДУ «Київський слідчий ізолятор» за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, на території помітив латексний виріб зі згортком, у якому знаходився наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 3,619 г. Вказаний згорток ОСОБА_7 поклав до спідньої білизни для подальшого особистого вживання, тобто незаконно придбав та почав зберігати при собі вищезазначений наркотичний засіб без мети збуту у великих розмірах.
Після цього, в цей же день в приміщенні оперативної частини режимної установи працівниками ДУ «Київський слідчий ізолятор» у ОСОБА_7 було виявлено та в подальшому при проведенні огляду місця події вилучено в останнього наркотичний засіб метадон (фенадон).
Вироком Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України скасовано. Ухвалено призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, своє рішення належним чином не мотивував, зокрема не вказав, чому суд першої інстанції не мав права застосовувати відносно ОСОБА_7 вимоги зазначеної статті, а також чому обставини, на які послався суд першої інстанції у своєму вироку, не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити .
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника засудженого та матеріали кримінального провадження, Верховний Суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання про можливість застосування відносно ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, послався на те, що ОСОБА_7 вперше притягнутий до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, а також, що перевиховування і виправлення його цілком можливе без ізоляції від суспільства.
З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погодився. При цьому своє рішення апеляційний суд мотивував тим: що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; що відносно ОСОБА_7 вже застосовувався як інститут звільнення від призначеного покарання з випробуванням, так і умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Зазначене, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, більше того злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, вчинив в приміщенні режимного об`єкту - Київського СІЗО, де він утримувався в межах іншого кримінального провадження.
З вказаними висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції.
Той факт, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності за злочини у сфері обігу наркотичних засобів не притягався, як слушно зауважив апеляційний суд, з урахуванням даних про його особу та фактичних обставин цього кримінального провадження, не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. Так само не є достатньою підставою для такого звільнення й те, що ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра і його позитивна характеристика за місцем проживання.
Виходячи з наведеного, твердження захисника про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував свої висновки щодо відсутності підстав для застосування відносно ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, є безпідставними.
Також не знайшли свого підтвердження і посилання захисника на те, що суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий суд не мав права застосовувати відносно засудженого положення ст. 75 КК України. Вирок апеляційного суду такого висновку не містить, а містить лише твердження про те, що суд першої інстанції при застосуванні ст. 75 КК України залишив поза увагою деякі обставини кримінального провадження.
У свою чергу посилання захисника у касаційній скарзі як на підставу для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням - перебування останнього в окупації у м. Буча у період з 24.02.2022 по 11.03.2022 та його відмова від співпраці з окупантами - у даному кримінальному провадженні не є такими обставинами, які свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга захисника засудженого не підлягає задоволенню. 
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 - без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3