КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7396/2023
Справа № 357/4748/22
 
П О С Т А Н О В А   

 
Іменем      України
 
12 липня 2023 року                                                                                                
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                   Кашперської Т.Ц.,
суддів                                        Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря                 Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року, ухвалені у складі судді Цукурова В.П. в м. Біла Церква у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, уточнивши позовні вимоги в липні 2022 року, просив визнати незаконними та скасувати накази № 5-с від 09 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, № 99-к від 16 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) з 19 травня 2022 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 травня 2022 року, по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Позов мотивував тим, що наказом № 14 від 14 січня 2003 року він був прийнятий на роботу водія П-класу санітарного автомобіля на Білоцерківську станцію швидкої медичної допомоги, наказом № 144 від 09 червня 2003 року йому було присвоєно І-клас водія санітарного автомобіля. Наказом № 90-к від 31 грудня 2012 року він був звільнений по ст. 36 п. 5 КЗпП України по переводу до КЗКОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», що мало місце в зв`язку з реорганізацією, наказом № 2-к від 02 січня 2013 року він був прийнятий на посаду водія І-класу санітарного автомобіля по переводу. Фактично на одному місці позивач працював з 2003 року, за весь цей період має багато заохочень і жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягався.
05 травня 2022 року ОСОБА_1 вийшов на роботу з відпустки і до нього почали пред`являти претензії через спеціально викликаного з м. Фастів механіка ОСОБА_18 щодо ніби невідповідності дорожнім (шляховим) листам пройденого кілометражу і показникам GPS моніторингу, ці претензії позивач відкинув і належно обґрунтував відсутність в своїх діях будь-яких порушень, в подальшому їх механік привласнив пальне, вину за що намагався перекласти на позивача та інших водіїв. 17 травня 2022 року вони змушені були викликати працівників поліції з цього приводу, ведеться розслідування. 
Цього ж дня, 17 травня 2022 року, під час перебування ОСОБА_1 на добовому чергуванні, йому було вручено копію наказу № 99-к від 16 травня 2022 року про його звільнення з 18 травня 2022 року за систематичне порушення п. 2.15, 2.18, 2.20 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Центру та абз. 2 п. 15, п. 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку. Вважає, що в своїй роботі жодних винних дій, які можна віднести до невиконання трудових обов`язків, не вчиняв, а інформація, наведена в наказі про звільнення від 16 травня 2022 року, не відповідає дійсності, також відсутня передбачена законом систематичність невиконання трудових обов`язків.
У заяві про уточнення/збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з відповіді на адвокатський запит від 07 липня 2022 року дізнався про існування наказу № 5-с від 09 травня 2022 року, згідно якого йому було оголошено догану, копія даного наказу йому не вручалась і він не був з ним ознайомлений. З підставами оголошення догани не погоджувався, зазначаючи, що нічого не порушував і сумлінно ставився до виконання своїх трудових обов`язків.
            
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №5-с від 09 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №99-к від 16 травня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на роботі водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 19 травня 2022 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 травня 2022 року по день поновлення на роботі 10 січня 2023 року в розмірі 157369,52 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 992,40 грн., а всього - 163361,92 грн., допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 4550,89 грн.
Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн.
                                                                                                
Відповідач КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - Центр), не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, подав апеляційні скарги, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року та від 07 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові та в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині неналежним чином оформленого адвокатського запиту та заяв про уточнення позовних вимог, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що під час розгляду заяви про збільшення/уточнення позовних вимог представник відповідача повідомив, що така заява містить ознаки заяви про зміну предмету та підстав позову, одночасна зміна яких забороняється, однак суд прийняв цю заяву, порушивши ч. 3 ст. 49 ЦПК України.
Щодо оголошення позивачу догани, посилався на те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за нечесність (нещирість) в тому сенсі, що позивач не повідомив, хто саме перерізав кабель живлення відеокамер, хоча у момент перерізання знаходився біля відповідних кабелів живлення, що підтверджується доказами, долученими позивачем до заяви про збільшення/уточнення позовних вимог, прояв позивачем нечесності є суб`єктивною категорією. На думку відповідача, суд першої інстанції мав оцінити, чи було проявлено позивачем вищезгадану нечесність (чи було порушено абз. 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку), але суд першої інстанції докази, долучені позивачем до заяви, не оцінив взагалі, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неналежну оцінку доказів.
Щодо ознайомлення позивача з наказом про оголошення догани, посилався на те, що до відзиву було долучено акт про відмову отримувати позивачем наказ № 5-с від 09 травня 2022 року, що свідчить про ознайомлення позивача з цим наказом та про неповноту встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Щодо фіксації невірного заповнення дорожніх (шляхових) листів, вказував, що заміри проводились не тільки через систему GPS моніторингу MAPON, а й шляхом фізичного виїзду комісії на транспортному засобі та відображенням даних автомобільного лічильника, що підтверджується актами від 05 травня 2022 року, у яких зазначено про невідповідність відстані показникам лічильника. Позивачем не доведено наявність розбіжності між обліком відстані через автомобільний лічильник та системою GPS моніторингу MAPON,  у своїх поясненнях від 05 травня 2022 року, фельдшер з МНС повідомила, що записи щодо відстані здійснювались, зі слів позивача, якому вона довіряла, тобто вони не перевірялись.
Зазначив, що як вбачається з історій маршруту, долучених до відзиву, останні відображають дані щодо відстані, яку проїхав транспортний засіб, що доводить можливість використання системи GPS моніторингу MAPON для визначення цієї відстані. З історій маршруту вбачається, що вони сформовані щодо транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач. При цьому наявність сертифікату на систему GPS моніторингу не вимагається законодавством.
Наголошував, що позивач не заявляв як підстави позову наявність розбіжностей між даними автомобільних лічильників та даними системи GPS моніторингу MAPON, відсутність сертифікату на систему GPS моніторингу MAPON, невстановлення системи GPS моніторингу MAPON на транспортний засіб, яким він керував, що вказує на істотне порушення судом першої інстанції положень ЦПК України, які вплинули на можливість відповідача захистити себе у відповідній справі належним чином, оскільки відповідач не мав можливості надати необхідні докази та спростувати обставини, які не були підставами позову.
Зауважував, що суд першої інстанції належним чином не оцінив показання свідків.
Зазначив, що розмір моральної шкоди позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами.
В частині оскарження додаткового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року посилався на те, що суд першої інстанції належним чином не оцінив адвокатський запит щодо неправильності його подання, порушив ст. 141 ЦПК України щодо визначення обґрунтованості вартості витрат на правничу допомогу.
Вважав, що висновки суду першої інстанції щодо вартості адвокатського запиту № 157 не відповідають дійсним обставинам справи, а відповідач належним чином визначив вартість цього запиту.
Вказував, що заяви про уточнення позовних вимог подавались з порушенням ст. 49 ЦПК України та не мали жодного значення для правильного вирішення справи, тому суд порушив ст. 137, 141 ЦПК України при ухваленні додаткового рішення.
Зазначив, що судом не надано належної оцінки поведінці представника позивача, яка призвела до затягування розгляду справи та завищення витрат позивача на її розгляд.
 
Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, висуваючи власні аргументи проти доводів апеляційної скарги.
Вказував, що заява від 19 липня 2022 року не була заявою про зміну і предмета і підстав позову, цією заяву було збільшено розмір позовних вимог, що судом слушно було розцінено як заяву про зміну предмета позову, а підстави позову залишались ті ж самі - порушень трудової дисципліни позивачем допущено не було, тому догана і звільнення були незаконними. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо прийняття та розгляду судом цієї заяви.
Зазначав, що відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження своїх припущень, які вважав достатніми для оголошення догани.
Зауважував, що відповідач спочатку з формальних підстав затягував надання копії наказу про оголошення догани навіть на запит адвоката, а вже потім надав суду акт про ніби відмову ОСОБА_1 від отримання копії наказу, що заперечувалось позивачем, оскільки акт підписано залежними від відповідача особами. При цьому у позивача не було жодного сенсу заперечувати вручення йому копії наказу, якби це мало місце насправді, адже це потягло за собою неможливість викласти всі позовні вимоги в першій редакції позовної заяви і необхідність уточнювати позовні вимоги.
Наводив аргументи щодо фіксації невірного, на думку відповідача, заповнення дорожніх (шляхових) листів позивачем, звертаючи увагу на відсутність матеріальних претензій відповідача до ОСОБА_1 , і що відповідач, заперечуючи проти позову, так і не повідомив, з якою метою, на його думку, позивач міг вказувати невірні дані в дорожніх листах, оскільки відхилень від марш туру або недостачі пального не встановлено.
Спростовував доводи відповідача щодо неналежної оцінки доказів та показань свідків судом, а також щодо завищеного, на думку відповідача, розміру моральної шкоди.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідають.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивача вперше притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом № 5-с від 09 травня 2022 року незаконно, а тому відсутнє систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що зумовлює необхідність скасування наказу про звільнення позивача і, як наслідок, його поновлення на роботі. Також суд вважав недоведеним, що позивач систематично зазначав невірні дані у дорожніх (шляхових) листах, та прийшов до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу № 99-к від 16 травня 2022 року. В зв`язку зі скасуванням спірних наказів і поновленням позивача на роботі, з відповідача на користь ОСОБА_1 також підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, по день його поновлення на роботі 10 січня 2023 року в розмірі 157369,52 грн. Суд також погодився з заявленим позивачем розміром компенсації за завдану моральну шкоду 5000 грн., вважаючи цю суму розумною та справедливою.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими,  відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 та КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» перебували в трудових відносинах. Так, на а. с. 9 - 15 т. 1 знаходиться копія трудової книжки ОСОБА_1 , в якій містяться записи про те, що наказом № 14 від 14 січня 2003 року він був прийнятий на роботу на посаду водія ІІ класу санітарного автомобіля на Білоцерківську станцію швидкої медичної допомоги, наказом № 144 від 09 червня 2003 року ОСОБА_1 присвоєно І клас водія санітарного автомобіля, наказом № 90-к від 31 грудня 2012 року ОСОБА_1 був звільнений за ст. 36 п. 5 КЗпП України по переводу до КЗ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, наказом № 2-к від 02 січня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія І класу санітарного автомобіля по переводу з Білоцерківської СШМД, наказом № 5-о від 04 лютого 2019 року змінено назву посади на водій автотранспортних засобів (санітарний транспорт), згідно з наказом № 27 від 11 лютого 2020 року рішенням Київської обласної ради VІІ скликання від 21 січня 2020 року № 818-33-VІІ КЗ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» реорганізовано шляхом перетворення в КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».
Також в трудовій книжці наявні записи про заохочення за періоди 2004 - 2010 роки (а. с. 14 т. 1).
Наказом Центру від 29 червня 2021 року № 379 автомобіль Citroen Jumper д.н.з. НОМЕР_1 закріплено за водіями Білоцерківської СЕМД ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а. с. 44 т. 2).
На а. с. 88 - 92 т. 1 знаходиться копія посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «КОЦЕМД МК», затвердженої наказом генерального директора від 30 грудня 2020 року № 584, згідно п. 2.15 якої водій повинен чітко виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку Станції, знати і дотримуватись правил особистої гігієни, етики та деонтології. Згідно п. 2.18 водій зобов`язаний вести встановлену обліково-звітну інформацію. Згідно п. 2.20 водій зобов`язаний раціонально витрачати паливно-мастильні матеріали та інші ресурси, правильно відображати пробіг та витрати пального в документах, берегти автотранспорт. З даною посадовою інструкцією позивач ОСОБА_1 ознайомлений 05 січня 2021 року (а. с. 10 т. 2).
На а. с. 161 - 171 т. 1 знаходиться копія Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», затверджених в.о. головного лікаря 27 листопада 2017 року, згідно абз. 2 п. 15 якого працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно п. 16 Правил, коло обов`язків (робіт), які виконує кожен працівник за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, визначається професійними обов`язками медичних і фармацевтичних працівників, а також обов`язками інших працівників, передбачених положеннями, посадовими інструкціями, технічними правилами та іншими документами, затвердженими у встановленому порядку, тарифно-кваліфікаційними довідниками робіт і професій робітників, кваліфікаційними довідниками посад службовців. Згідно п. 29 Правил, порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тягне за собою вжиття заходів дисциплінарного стягнення або громадського впливу.
На а. с. 63 т. 1 знаходиться копія службової записки від 14 квітня 2022 року № 249 начальника станції ОСОБА_5 на ім`я генерального директора Центру про те, що комісією ідентифіковано осіб, які були присутні під час відключення камер відеонагляду, а саме водії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , момент пошкодження лінії живлення камер відеоспостереження на відео зафіксовано не було, так як елементи живлення знаходяться поза зоною дії камер; після перегляду відео комісія вважає, що ці три особи знаходилися на місця пошкодження камер, що обумовлює їх вину або бездіяльність при вчиненому.
На а. с. 67 т. 1 знаходиться копія пояснення ОСОБА_1 на ім`я начальника станції КНП КОР «КОЦЕМД МК» від 15 квітня 2022 року, згідно яких він особисто кабелі живлення камер спостереження не різав, а пішов в кімнату відпочинку водіїв, що робили після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , він не бачив і не знає.
На а. с. 61 т. 1 знаходиться копія протоколу засідання комісії зі службового розслідування від 28 квітня 2022 року, створеної наказом № 522 від 15 квітня 2022 року, за результатами якої встановлено, що комісією було досліджено відеозаписи з камер відеоспостереження, у момент зникнення зображення на камерах № 9 та № 12 сторонні особи у приміщеннях білоцерківської станції екстреної медичної допомоги були відсутні, а водії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 мали можливість особисто бачити особу, яка здійснила відповідне пошкодження кабелів живлення відеокамер; в поясненнях ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 відсутні вказівки на особу, яка здійснила перерізання кабелів живлення; установити в рамках дисциплінарного провадження, хто саме здійснив пошкодження кабелів відеоспостереження, за наявними доказами, немає можливості; водії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 порушили вимоги п. 2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КП КОР «КОЦЕМД МК» та абзацу 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме: працюють нечесно (проявили нещирість) - не надали відомостей про особу, яка пошкодила камери відеоспостереження № 9 та № 12, хоча точно знають, хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинили її у момент пошкодження кабелів живлення відповідних відеокамер; за результатами службового розслідування комісія пропонує оголосити догани ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .
На а. с. 72 т. 1 знаходиться копія службової записки в.о. начальника станції Даценко І. на ім`я генерального директора КНП КОР «КОЦЕМД МК» від 05 травня 2022 року про те, що 05 травня 2022 року були проведені контрольні заміри згідно шляхових листів: № 625 за 10 лютого 2022 року за маршрутом АДРЕСА_1 та виявлено невідповідність відстані, внесеній у шляховий лист показникам автомобільного лічильника даного санітарного автомобіля 2 кілометрів (за даними шляхового листа - відстань 52 кілометрів, за даними автомобільного лічильника відстань - 50 кілометрів); № 971 за 10 березня 2022 року за маршрутом АДРЕСА_2 , Білоцерківська МЛ № 2 - АДРЕСА_3 та виявлено невідповідність відстані, внесеній у шляховий лист показникам автомобільного лічильника даного санітарного автомобіля 9 кілометрів (за даними шляхового листа - відстань 51 кілометрів, за даними автомобільного лічильника відстань - 42 кілометри). Шляхові листи № 625 від 10 лютого 2022 року та № 971 від 10 березня 2022 року підписано керівником бригади ЕМД № 215 - фельдшером з МНС ОСОБА_9, водій автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) ОСОБА_8 . В своїй пояснювальній водій ОСОБА_1 вказав, що різниця в кілометражі сталася внаслідок пошуку адреси, при заповненні шляхового листа дані було внесено помилково. В пояснювальні фельдшер з МНС ОСОБА_9 вказала, що довіряла водієві, тому підписувала шляховий лист.
На а. с. 73, 185 т. 1 знаходиться копія акту № 6, складеного в.о. начальника Білоцерківської СЕМД ОСОБА_13, механіком Фастівської СЕМД ОСОБА_10 , фельдшером з МНС ОСОБА_9 , водієм санітарного автомобіля Володимиром Комісаренком, якими затверджено, що 05 травня 2022 року були проведені контрольні заміри згідно шляхового листа № 625 за 10 лютого 2022 року за маршрутом АДРЕСА_1   та виявлено невідповідність відстані, внесеній у шляховий лист показникам автомобільного лічильника даного санітарного автомобіля 2 кілометрів (за даними шляхового листа - відстань 52 кілометрів, за даними автомобільного лічильника відстань - 50 кілометрів).
На а. с. 74 - 75, 193 - 194 т. 1 наявна копія історії маршрутів автомобіля 215 НОМЕР_1 Citroen за 10 лютого 2022 року.
На а. с. 76 - 77, 186 т. 1 знаходиться копія дорожнього листа № 625 від 10 лютого 2022 року, автомобіль Citroen д.н.з. НОМЕР_1 , бортовий номер 215, водій ОСОБА_1 .
На а. с. 78, 187 т. 1 знаходиться копія акту № 7, складеного в.о. начальника Білоцерківської СЕМД ОСОБА_13, механіком Фастівської СЕМД ОСОБА_10 , фельдшером з МНС ОСОБА_9, водієм санітарного автомобіля Володимиром Комісаренком, якими затверджено, що 05 травня 2022 року були проведені контрольні заміри згідно шляхового листа № 971 за 10 березня 2022 року за маршрутом АДРЕСА_4 - АДРЕСА_5 , Білоцерківська МЛ № 2 - АДРЕСА_3 та виявлено невідповідність відстані, внесеній у шляховий лист показникам автомобільного лічильника даного санітарного автомобіля 9 кілометрів (за даними шляхового листа - відстань 51 кілометрів, за даними автомобільного лічильника відстань - 42 кілометрів).
На а. с. 79 - 80, 191 - 192 т. 1 наявна копія історії маршрутів автомобіля 215 НОМЕР_1 Citroen за 10 березня 2022 року.
На а. с. 81, 188 т. 1 знаходиться копія дорожнього листа № 471 від 10 березня 2022 року, автомобіль Citroen д.н.з. НОМЕР_1 , бортовий номер 215, водій ОСОБА_1 .
На а. с. 82 - 83, 195 - 196, 197 - 228 т. 1 знаходиться копія відомостей, підписаних бухгалтером та заступником генерального директора із загальних питань, датованих 06 травня 2022 року, щодо встановлених розбіжностей між показниками щодо пройденого кілометражу, заповнених водієм ОСОБА_1 шляхових листів із показниками системи GPS моніторингу MAPON, а також копії шляхових листів за відповідні дати.
05 травня 2022 року водієм ОСОБА_1 надано пояснювальну записку на ім`я генерального директора КНП КОР «КОЦЕМД МК» про те, що 05 травня 2022 року о 07:30 прийняв автомобіль Citroen д.н.з. НОМЕР_1 , показники спідометра 31185, а за шляховим листом 31181, на обслуговування викликів не виїжджав, згідно шляхового листа № 971 від 10 березня 2022 року згідно маршруту СЕМД до АДРЕСА_6 був пошук, була госпіталізація в лікарню Семашко , розбіжність в 8 км. На Семашко пролунала повітряна тривога, і їм диспетчерська дала відбій виклику. Ним помилково неправильно поставлено кілометраж 10 лютого 2022 року в шляховому листі № 625, СЕМД до АДРЕСА_7 , розбіжність при пошуку 2 км. Показники трекера не співпадають із показниками спідометра (а. с. 84 т. 1).
05 травня 2022 року фельдшером ОСОБА_9 надано пояснювальну записку на ім`я генерального директора КНП КОР «КОЦЕМД МК» про те, що 10 березня 2022 року виїхала на виклик № 89, АДРЕСА_6 , пацієнт доставлений до МЛ № 2. Повернулись на станцію БЕМД о 10:15, водій ОСОБА_1 повідомив, що проїхали 51 км., в карту виїзду ШМД № 89 записана ці дані (а. с. 85 т. 1).
 
Наказом Центру від 09 травня 2022 року № 5-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », з огляду на протокол засідання Комісії зі службового розслідування, створеної Наказом № 522 від 15 квітня 2022 року КНП КОР «КОЦЕМД МК» від 28 квітня 2022 року, та встановлені обставини пошкодження кабелів живлення відеокамер № 9 та № 12, які знаходяться у гаражному приміщенні Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог п. 2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «КОЦЕМД МК» та абзацу 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, який діяв нечесно (проявив нещирість) - не надав відомостей про особу, яка пошкодила камери відеоспостереження № 9 та № 12, хоча точно знає, хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинив її, керуючись ст. 147 - 149 КЗпП України та розділом VІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку КНП КОР «КОДЕМД МК», водію автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) ОСОБА_1 оголошено догану (а. с. 60 т. 1).
На а. с. 183 т. 1 знаходиться копія акту, складеного 09 травня 2022 року начальником станції ОСОБА_13 , головним фельдшером ОСОБА_16, старшим фельдшером ОСОБА_17 в тому, що 09 травня 2022 року в.о. начальника станції Ірина Даценко в своєму робочому кабінеті о 10:40 попросила водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення з наказом 5-с від 09 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ». Водій ОСОБА_1 поставив свій підпис про ознайомлення з наказом та вказав, що зі змістом наказу він не згоден, вийшов з кабінету та через хвилину повернувся, забрав зі столу аркуш з наказом зі своїм підписом про ознайомлення, повідомивши, що ставити підпис про ознайомлення він не буде та підписаний наказ не поверне.
 
Наказом Центру від 16 травня 2022 року 99-к «Про звільнення ОСОБА_1 » встановлено, що водій автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Центру ОСОБА_1 систематично вказує невірні дані у дорожніх (шляхових листах), що підтверджується службовою запискою № 299 від 05 травня 2022 року в.о. начальника Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги Центру, поясненнями фельдшера з медицини невідкладних станів ОСОБА_14 та ОСОБА_1 , актами (про проведення контрольних замірів) від 05 травня 2022 року № 6, 7, дорожніми (шляховими) листами та іншими відомостями щодо встановлених розбіжностей між показниками щодо пройденого кілометражу, заповнених водієм ОСОБА_1 шляхових листів із показниками GPS моніторингу MAРON від 06 травня 2022 року, а також даними системи GPS моніторингу MAРON. Враховуючи викладене, Центром встановлено систематичне порушення ОСОБА_1 положень п. 2.15, 2.18, 2.20 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Центру та абз. 2 п. 15, п. 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку. З огляду на те, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, керуючись ст. 147 - 149 КЗпП України та розділом VІ Правил внутрішнього трудового розпорядку Центру, наказано звільнити ОСОБА_1 з займаної посади 18 травня 2022 року згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 8 т. 1).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.
 
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
 
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі № 537/3647/20 (провадження № 61-3526св22), від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 (провадження № 61-16433св21) зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 554/9493/17, яка була належним чином врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення.
 
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.
 
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Так, судом першої інстанції досліджено наказ № 5-с від 09 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани на підставі протоколу засідання Комісії зі службового розслідування від 28 квітня 2022 року за порушення п. 2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та абзацу 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку за те, що він діяв нечесно (проявив нещирість) - не надав відомостей про особу, яка пошкодила камери відеоспостереження № 9 та № 12, хоча точно знає, хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинив її (а. с. 60 т. 1).
 
Також судом першої інстанції досліджено протокол засідання Комісії зі службового розслідування від 28 квітня 2022 року, створеної наказом № 522 від 15 квітня 2022 року, за результатами якої встановлено, що комісією було досліджено відеозаписи з камер відеоспостереження, у момент зникнення зображення на камерах № 9 та № 12 сторонні особи у приміщеннях білоцерківської станції екстреної медичної допомоги були відсутні, а водії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 мали можливість особисто бачити особу, яка здійснила відповідне пошкодження кабелів живлення відеокамер; в поясненнях ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 відсутні вказівки на особу, яка здійснила перерізання кабелів живлення; установити в рамках дисциплінарного провадження, хто саме здійснив пошкодження кабелів відеоспостереження, за наявними доказами, немає можливості; водії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 порушили вимоги п. 2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КП КОР «КОЦЕМД МК» та абзацу 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме: працюють нечесно (проявили нещирість) - не надали відомостей про особу, яка пошкодила камери відеоспостереження № 9 та № 12, хоча точно знають, хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинили її у момент пошкодження кабелів живлення відповідних відеокамер; за результатами службового розслідування комісія пропонує оголосити догани ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (а. с. 61 т. 1).
Згідно п. 2.15 посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «КОЦЕМД МК», затвердженої наказом генерального директора від 30 грудня 2020 року № 584, водій повинен чітко виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку Станції, знати і дотримуватись правил особистої гігієни, етики та деонтології.
Абзацом 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
В результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів,  досліджених судом першої інстанції окремо і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що особисто до позивача претензій щодо пошкодження майна пред`явлено не було, а підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності стала, на думку відповідача, «нечесність (нещирість)» позивача, що є суб`єктивними категоріями та докази чого суду не надані, і фактично його було притягнуто до відповідальності за дії інших, не встановлених ані відповідачем, ані поліцією осіб.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками і звертає увагу, що передбачена ст. 139 КЗпП України вимога до працівників працювати чесно і сумлінно поширюється лише на чесне і сумлінне виконання працівниками своїх трудових обов`язків, а не на їх особисту поведінку взагалі, та відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що Верховний Суд неодноразово посилається на ст. 179 КЗпП України в своїх рішеннях та надає їй оцінку, і незважаючи на суб`єктивність категорії нечесності, суд першої інстанції мав оцінити, чи було проявлено позивачем вищезгадану нечесність, оскільки він знаходився на місці, де було здійснено перерізання кабелю, в момент його перерізання, а отже знає, хто здійснив відповідну дію.
 
Разом із тим, оскільки інкриміноване ОСОБА_1 наказом від 09 травня 2022 року № 5-с порушення у вигляді винного, на думку відповідача, неповідомлення особи, якою було пошкоджено майно відповідача, не має посилань на прояви нечесності (нещирості) під час виконання конкретних обов`язків позивача, які є складовими трудової функції працівника, передбачених його посадовою інструкцією, чи таких, що випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за п. п. 2.15 посадової інструкції та абзацу 2 п. 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку не можна вважати законним, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд та який не спростовано доводами апеляційної скарги, про визнання такого наказу незаконним і його скасування.
 
Крім того, апеляційний суд враховує, що правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Однак в наказі від 09 травня 2022 року № 5-с оцінки письмовим поясненням ОСОБА_1 не надано і про наявність таких пояснень взагалі не зазначається.
 
Оскільки встановлені судом першої інстанції зазначені обставини є самостійними і достатніми підставами для визнання незаконним і скасування наказу від 09 травня 2022 року № 5-с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній частині та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що до відзиву було долучено складений працівниками Центру акт від 09 травня 2022 року (а. с. 183 т. 1) про відмову позивача отримувати наказ № 5-с від 09 травня 2022 року, який свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом та неповнотою встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
 
Встановивши, що до дисциплінарної відповідальності позивача ОСОБА_1 було незаконно притягнуто наказом від 09 травня 2022 року № 5-с, суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність систематичності невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та застосування заходів дисциплінарного стягнення, що виключає підстави для звільнення позивача відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу № 99-к від 16 травня 2022 року про звільнення позивача.
 
Крім того, суд першої інстанції з наказу № 99-к від 16 травня 2022 року встановив, що ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 18 травня 2022 року в зв`язку з тим, що останній систематично вказує невірні дані у дорожніх шляхових листах, чим порушено п. 2.15, 2.18, 2.20 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Центру та абз. 2 п. 15, п. 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно п. 2.15, 2.18, 2.20 Посадової інструкції, водій зобов`язаний чітко виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку Станції, знати і дотримуватись правил особистої гігієни, етики та деонтології, вести встановлену обліково-звітну інформацію, раціонально витрачати паливно-мастильні матеріали та інші ресурси, правильно відображати пробіг та витрати пального в документах, берегти автотранспорт.
Згідно  абз. 2 п. 15, п. 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Коло обов`язків (робіт), які виконує кожен працівник за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, визначається професійними обов`язками медичних і фармацевтичних працівників, а також обов`язками інших працівників, передбачених положеннями, посадовими інструкціями, технічними правилами та іншими документами, затвердженими у встановленому порядку, тарифно-кваліфікаційними довідниками робіт і професій робітників, кваліфікаційними довідниками посад службовців.
 
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач зазначав дані у маршрутних листах згідно лічильника автомобіля, при цьому вірність вказаних показників посвідчували своїм підписом також лікар або фельдшер, та відхилено доводи відповідача про невірність цих даних підтверджено при проведені контрольних замірів через системи GPS моніторингу MAPON, оскільки підтвердження того, що така система має відповідне цільове призначення, встановлювалася в принципі та пройшла сертифікацію, відповідачем не надано, що викликає сумнів у достовірності таких даних, отже відповідач не довів суду, що перевага мала надаватися не відомостям, які вносив у дорожні (шляхові) листи позивач згідно з показниками лічильника, а системі GPS моніторингу MAPON.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, з огляду на відсутність в матеріалах справи розпорядчих актів Центру щодо запровадження на підприємстві систем GPS моніторингу та порядку їх використання, в тому числі для проведення контрольних замірів для перевірки правильності ведення обліково-звітної інформації та правильності відображення пробігу автотранспорту.
Апеляційний суд також враховує, що відповідачем не обґрунтовано принципової можливості перевірки правильності заповнення дорожніх (шляхових) листів, які позивач заповнював на підставі даних лічильника (спідометра), за допомогою даних, отриманих від GPS систем, з огляду на різні способи обчислення, що допускає ймовірність похибок при зіставленні даних цих приладів. Показання лічильника залежать від роботи електромеханічних пристроїв, що зчитують оберти коліс в русі. Обчислення даних супутникового моніторингу проводяться за допомогою математичного визначення місця розташування автомобіля щодо навігаційних супутників.
 
Апеляційний суд також враховує, що в оспорюваному наказі не вказано, які саме конкретні дані, внесені позивачем в дорожні листи, є недостовірними, в які дні внесено ці дані, тобто відповідачем не зазначено, в чому конкретно проявилося, на його думку, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та в чому конкретно полягає вчинений ним проступок.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріальні претензії відповідачем до позивача, в тому числі з приводу нестачі паливно-мастильних матеріалів, не висувалися.
 
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про незаконність та необхідність скасування наказу від 16 травня 2022 року № 99-к про звільнення позивача, а доводи апеляційної скарги, що заміри проводились не тільки через систему GPS моніторингу, а й шляхом фізичного виїзду комісії на транспортному засобі та відображенням даних автомобільного лічильника; що позивачем не доведено наявність розбіжності між обліком відстані через автомобільний лічильник та системою GPS моніторингу; що згідно пояснень фельдшера, всі записи відстані нею здійснювались зі слів позивача; що долучені до відзиву історії маршруту відображають дані щодо відстані, яку проїхав відповідних транспортний засіб, і вони сформовані саме щодо транспортного засобу, яким керував позивач; що наявність сертифікату на систему GPS моніторингу не вимагається чинним законодавством, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції оцінювались обставини, на які не посилався позивач у заявах по суті спору, а саме наявність розбіжностей між даними автомобільних лічильників та даними системи GPSмоніторингу MAPON; відсутність сертифікату на систему GPS моніторингу MAPON; невстановлення системи GPS моніторингу MAPON на транспортний засіб, яким керував позивач, що, на думку відповідача, вказує на істотне порушення судом першої інстанції положень ст. 12, 13, 174, 49 ЦПК України, які вплинули на можливість відповідача захистити себе у відповідній справі належним чином.
 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,  яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 
 
Крім того, Верховний Суд в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 191/2592/19-ц (провадження № 61-6770св21) сформував правовий висновок, відповідно до якого дії суду, що сприяють встановленню істини у справі, в жодному разі не повинні сприйматися як дії щодо захисту однієї із сторін процесу.
 
Отже, оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідачем використовувалася система GPS моніторингу MAPON для перевірки правильності зазначення позивачем даних у дорожніх (шляхових листах), що стало підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності, суд мав надати оцінку зазначеним обставинам, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що свідки та позивач виступали свідками один у одного в судових справах щодо оскарження дисциплінарних стягнень і це ставить під сумнів достовірність їх свідчень, також свідки не є експертами і жодних досліджень щодо встановлення розбіжностей між показниками лічильників автомобіля та системою GPS моніторингу MAPON не проводили, з огляду на те, що суд при ухваленні рішення не посилався на докази у вигляді показань свідків, наданих у цій справі, про що сам відповідач зазначає в апеляційній скарзі. 
 
Саме по собі ненадання судом першої інстанції оцінки свідченням свідків щодо їх достовірності, як цього вимагає ст. 79 ЦПК України, на що посилається відповідач, не є підставою для визнання судового рішення незаконним або необґрунтованим і не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову на підставі інших зібраних в справі доказів.
 
Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. 
 
Встановивши, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на дату ухвалення рішення згідно остаточно уточнених позовних вимог в розмірі 157369,52 грн., виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, тобто за березень та квітень 2022 року в розмірі 40657,80 грн. за 61 календарний день (а. с. 86 т. 1) та 236 днів вимушеного прогулу.
 
Апеляційний суд враховує, що заперечень щодо висновків суду першої інстанції в частині арифметичних розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу і періоду такого нарахування апеляційна скарга не містить взагалі, зустрічного розрахунку відповідачем не надано.
 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
 
В постановах Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі № 12716375/19, від 01 березня 2023 року в справі № 185/5224/21 (провадження № 61-12191св22) викладено правовий висновок, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
 
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, судом першої інстанції оцінено доводи позивача, що йому завдано моральні страждання, які полягають в тому, що після його незаконного звільнення був змінений усталений спосіб життя, порушено нормальні життєві зв`язки, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя у воєнний стан, піклуватись про засоби для існування, витрачати свій час та кошти для захисту порушеного конституційного права на працю, не маючи інших джерел доходу.
 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що такі доводи позивача залишились неспростованими відповідачем і позивачу дійсно завдано моральну шкоду, врахував характер та обсяг страждань, яких позивач зазнав внаслідок незаконного звільнення з роботи, на якій пропрацював з 2003 року, їх тривалість, відсутність заробітку протягом більше ніж шість місяців, виходячи з принципу співмірності, розумності та справедливості, погодився з заявленим позивачем розміром компенсації за завдану моральну шкоду 5000 грн.
 
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд не може погодитись з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував як факт завдання, так і розмір завданої йому моральної шкоди, і що встановлений у рішенні розмір моральної шкоди є завищеним та не мав би бути задоволений у відповідному розмірі.
 
Апеляційний суд враховує, що відповідач не зміг повідомити, яку суму він сам вважає розумною і справедливою, відтак, висновки суду першої інстанції ним не спростовано і доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням.
 
Судом першої інстанції допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 430 ЦПК України, та вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 992,40 грн., в дохід держави - 4550,89 грн., в зазначеній частині аргументи апеляційної скарги проти висновків суду першої інстанції не наведені.
 
Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом прийнято до розгляду заяву про збільшення/уточнення позовних вимог з порушенням ч. 3 ст. 49 ЦПК України, яка, на думку відповідача, містить ознаки заяви про зміну предмету та підстав позову, про що представник відповідача зазначав в судовому засіданні, і що фактично заява є новим позовом зі своїми підставами та предметом.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: заміна одних позовних вимог іншими, доповнення позовних вимог новими, вилучення деяких із позовних вимог, пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Із матеріалів справи вбачається, що заява про збільшення/уточнення позовних вимог від 02 серпня 2022 року подана позивачем після отримання копії наказу № 5-с від 09 травня 2022 року на адвокатський запит. Вважаючи такий наказ незаконним, ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги новими про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани (а. с. 174 - 175 т. 1).
Таким чином, апеляційний суд погоджується з наданою у рішенні оцінкою суду першої інстанції заяви про збільшення/уточнення позовних вимог, а саме як заяви про зміну предмета позову. При цьому підстави позову залишились ті ж самі, а саме відсутність порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_1 .
 
В протоколі судового засідання від 02 серпня 2022 року зазначено, що представник відповідача не заперечував проти зміни предмета позову (а. с. 173 т. 1 зворот), зауважень щодо неправильності або неповноти протоколу судового засідання відповідачем до суду першої інстанції не подавалось, відтак, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що не відповідають дійсності встановлені судом обставини про згоду представника відповідача щодо прийняття заяви позивача до розгляду. 
 
Крім того, за заявою позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_15 від 11 січня 2023 року судом першої інстанції вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу в порядку ухвалення додаткового рішення від 07 лютого 2023 року.
 
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19)».
 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Згідно ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Дідич П.В. долучено копію угоди № 214 від 19 травня 2022 року, предметом якої є підготовка позовної заяви до суду про поновлення на роботі та стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу (збір відповідної інформації, доказів, адвокатські запити, складання позовної заяви) акт про виконання умов угоди № 214 від 19 травня 2022 року, укладений ОСОБА_1 та адвокатом Дідич П.В. 10 січня 2023 року, розрахунок від 10 січня 2023 року до угоди № 214, квитанція № 321584 від 19 травня 2022 року на суму 3000 грн., копія угоди № 216 від 07 липня 2022 року, предметом якої є правова допомога при розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, акт від 10 січня 2023 року про виконання умов угоди № 216 від 07 липня 2022 року, розрахунок від 10 січня 2023 року до угоди № 216, квитанція № 321586 від 07 липня 2022 року на суму 10000 грн. (а. с. 98 - 104 т. 1).
 
Відтак, судом встановлено, що адвокатом Дідич П.В. надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн.
 
Відповідачем надано клопотання, в якому останній просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині неналежним чином оформленого першого адвокатського запиту та заяв про уточнення позовних вимог (уточнення розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
 
Судом першої інстанції було критично оцінено заперечення відповідача, що перший адвокатський запит представника позивача у даній справі оформлено неналежним чином, виходячи з того, що такі заперечення є необґрунтованими, такими, що засновані на довільній суб`єктивній оцінці відповідача, крім того, представником позивача не наведено жодних доказів того, що заявлена сума в розмірі 625 грн. є витратами на виготовлення саме даного запиту. Крім того, суд першої інстанції вірно відхилив як необґрунтовані посилання представника відповідача на те, що до розрахунку витрат було включено суми коштів за виготовлення процесуальних документів, реальне існування яких є сумнівним, а також що представник позивача своєю поведінкою у судових засіданнях значно затягнув розгляд справи, що спричинило завищення витрат на його підготовку та участь у судових засіданнях.
 
Апеляційний суд підтримує такі висновки суду першої інстанції та звертає увагу, що в розрахунку до угоди № 214 від 19 травня 2022 року не зазначено, що до цього розрахунку включено послугу за складання зокрема адвокатського запиту № 157, який відповідач вважав неналежним, а тому доводи заяви про зменшення витрат на правничу допомогу в частині цього запиту та відповідні доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача в апеляційній скарзі, що заяви про уточнення позовних вимог (уточнення розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) не несли жодного процесуального навантаження, а отже витрати на їх подання не були необхідними в даній справі, з огляду на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, та оскільки розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу напряму залежить від кількості днів такого прогулу, що зумовлює необхідність періодичного уточнення позовних вимог в цій частині в бік збільшення суми середнього заробітку.
 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поведінці представника позивача, яка отримувала попередження від суду першої інстанції за дублювання питань, які знімалися головуючим або здійснювалось роз`яснення щодо необхідності поставити інше питання, оскільки вони повторювались, та неналежне формулювання питань, апеляційний суд відхиляє як неспроможні, оскільки наведені відповідачем обставини не свідчать про умисне затягування розгляду справи стороною позивача відповідно до наведених положень п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та оскільки право ставити питання іншим учасникам справи є процесуальним правом, прямо передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.
 
Зважаючи на підставу та предмет позову, який судом було повністю задоволено, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням письмових заперечень представника позивача та його пояснення в судовому засіданні, враховуючи тривалість судових засідань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що заявлені витрати є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами.
 
Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційні скарги Комунального підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.