ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5152/23 Справа № 205/4108/15 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Барильської А.П., 
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
за участю секретаря – Кругман А.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                                ОСОБА_1 ,

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2023 року про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих листів за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп”, заінтересовані особи — Публічне акціонерне товариство “Комерційний банк “Південкомбанк”, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у справі за позовом публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Південокмбанк” до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У листопаді 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулася до суду із заявою, з урахуванням її уточнень 03 березня 2023 року, про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих документів по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3  на користь ПАТ «Комерційний Банк «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року в розмірі 90177,36 доларів США та 940840,27 грн.. 
       На виконання рішення суду Банк отримав виконавчі листи та направив їх до органів державної виконавчої служби, однак рішення суду виконано не було, а виконавчі листи в подальшому втрачені виконавчою службою.
       Враховуючи, що строк на апеляційне оскарження було поновлено Апеляційним судом Дніпропетровської області, стягувач мав законні сподівання, що державна виконавча служба відповідно до вимог закону повернула виконавчі листи до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 ..
       За договором № А-05/02-КФ про відступлення прав вимоги від 12 травня 2017 року, право вимоги за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 червня 2017 року правонаступника ПАТ «КТ «Південкомбанк» - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залучено до участі у справі у зв`язку з заміною первісного кредитора у зобов`язанні на підставі договору про відступлення права вимоги № А-05/02-КФ від 12 травня 2017 року.
       Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року залишено без змін, тобто, заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року набрало законної сили 12 лютого 2020 року, таким чином строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлений до 12 лютого 2023 року. В уточненій заяві ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначив, що за час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчих листах та видачу дубліката виконавчих листів, строк сплив.
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задоволено.
       Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Південкомбанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах по цивільній справі №205/4108/15-ц.
       Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3  заборгованості за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року по цивільній справі № 205/4108/15-ц.
       Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі №205/4108/15-ц про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Південкомбанк» заборгованості за кредитним договором №80/01-07 від 16 листопада 2007 року в розмірі 90177,36 доларів США та 940840,27 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 66915,18 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10062,36 доларів США; поточної заборгованості за процентами у розмірі 876,66 доларів США; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 12323,16 доларів США; пені у розмірі 940840,27 грн.
       Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу скасувати та прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп”, посилаючись на те, що заявник набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 ще 12 травня 2017 року, тобто під час відступлення прав вимоги первісним стягувачем ПАТ “Південкомбанк” до нього за кредитним договором №80/01-07 від 16 листопада 2007 року, а, відтак, заявник пропустив встановлений трирічний строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання, в рамках якого можлива заміна стягувача у виконавчому провадженні, враховуючи, що доказів раніше виданого судом виконавчого листа у справі, його своєчасне пред`явлення до виконання та повернення його виконавчою службою стягувачу заявником не надано. Разом з тим посилається на те, що таке процесуальне правонаступництво можливо здійснити лише за наявності відкритого виконавчого провадження, однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що на час розгляду цієї заяви були відсутні виконавчі провадження, зокрема, щодо ОСОБА_1 , як і не врахував позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 14 липня 2022 року у справі №205/7099/13 та позицію Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі №34/425.
       Крім того, апелянт зазначає, що згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, первісний кредитор також відступив і право вимоги за іпотечним договором №39/02-07 від 16 листопада 2007 року, однак, у відповідності до вимог Закону України “Про іпотеку”, договір про відступлення прав вимоги від первісного кредитора також повинен бути посвідчений нотаріально, що судом не встановлювалось та нотаріальне посвідчення такого договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором не перевірялось, що, на думку апелянта, унеможливлює набуття такого майнового права вимоги до боржника ОСОБА_1 , з яким укладався договір іпотеки первісним стягувачем.
       Також апелянт наголошує на тому, що до договору відступлення прав вимоги не надано доказів сплати ціни договору у розмірі 315 555 грн., що свідчить про неналежне виконання умов цього договору ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” та є окремою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, висновків чого дійшов Верїховний Суд у своїй постанові від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16 та від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14.
ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп”, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, та 16 травня 2023 року засобами поштового зв`язку подало відзив на апеляційну скаргу, який зареєстрований апеляційним судом 18 травня 2023 року, в якому посилається на те, що ухвала суду винесена з повним та всебічним з`ясування всіх обставин справи, підтверджених належними доказами, з дотриманням норм як процесуального, так і матеріального права, яку належить залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 належить відмовити.
       Посилається на те, що у заяві вимоги стосуються заміни сторони у виконавчих листах, а не у виконавчому провадженні, а, відтак, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №2а/3494/11 та від 27 серпня 2020 року у справі №804/536/18, така процесуальна заміна сторони у виконавчих листах не залежить від того, чи видані такі листи стягувачу, а тим більше, чи відкрито виконавче провадження.
       Разом з цим зазначає, що доводи апелянта про відсутність доказів пред`явлення виконавчого документу на примусове виконання не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповіддю Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 29 вересня 2022 року за вих.№39914 повідомлено про відмову у відкритті виконавчого провадження постановою державного виконавця від 09 березня 2016 року на підставі п.4 ч.1 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, чинній на час прийняття постанови), як і у листі від 14 січня 2022 року, в якому зазначено про відкриття виконавчого провадження повторно 10 травня 2016 року, яке завершено відповідно вимог п.4 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, чинній на той час), про що винесено постанову від 13 липня 2017 року та повернуто виконавчий лист стягувачу. З наведено вбачається втрата виконавчого документи при пересилці його стягувачу.
       Також ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” зазначено і про правомірно задоволену вимогу щодо поновлення пропущеного строку, який пропущений у зв`язку із оскарженням судового рішення ОСОБА_1 , та видачу дублікату виконавчого документу, тобто в межах строку для пред`явлення до виконання, що суд вірно вважав встановленим у цій справі, а доводи апелянта про іпотечний договір, посвідчений нотаріально, та договір про відступлення прав вимоги у даному випадку не є предметом розгляду та в цьому провадженні це питання не вирішується і ОСОБА_1 не оскаржувалось в іншому судовому процесі.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. 
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Вирішуючи вимоги заяви ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” по суті, суд першої інстанції виходив з доведеності та наявності правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, заочним рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Південкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року в розмірі 90 177,36 доларів США та 940 840,27 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 66915,18 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 10062,36 доларів США; поточної заборгованості за процентами у розмірі 876,66 доларів США; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 12323,16 доларів США; пені у розмірі 940840,27 грн. (т. 1 а.с.57-58).
       01 лютого 2016 року на адресу ПАТ «КБ «Південкомбанк» судом направлено два виконавчих листа. (т. 1 а.с. 64).
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року (т. 1 а.с.102).
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення суми боргу з поручителя ОСОБА_2 та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Південкомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с.128-131).
       Відповідно до договору № А-05/02-КФ про відступлення прав вимоги від 12 травня 2017 року ПАТ «КБ «Південкомбанк» відступив, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набув право вимоги до позичальника та поручителя, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Таким чином, заявник набув право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_1 , та договором поруки № 65/03-07 від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_2 (т. 3 а.с.9-19).
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року залучено правонаступника ПАТ «КБ «Південкомбанк» - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (т. 1 а.с.179).
       Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (т. 1 а.с.194-198).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року залишено без змін. (т.2 а.с.45-49).
       Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року набрало законної сили 12 лютого 2020 року, з чим погоджується і колегія суддів, а відтак, і вірно встановлено, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, визначений законодавчо в три роки, закінчується 12 лютого 2023 року.
       10 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з заявою про видачу виконавчих листів (т. 2 а.с. 154), на що отримало відповідь суду про те, що виконавчі листи були направлені 01 лютого 2016 року за заявою ПАТ «КБ «Південкомбанк» (т. 2 а.с.156).
       Також судом першої інстанції встановлено, що за інформацією Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра від 29 серпня 2022 року перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 04 березня 2016 року на примусове виконання до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області надійшов виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року по справі № 2/2052015/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 90177,36 доларів США та пені в сумі 940840,27 грн., та державним виконавцем 09 березня 2016 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 26 закону України “Про виконавче провадження” (в редакції 1999 року). Виконавче провадження знищено за спливом строку зберігання. (т. 3 а.с.22).
       Згідно відповіді відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27 січня 2023 року, перевіркою відомостей АСВП встановлено, що з 10 травня 2016 року на виконанні у відділі перебувало ВП №51042871 по виконанню вимог виконавчого листа № 2/205/2015/15, виданого 01 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .. Вказане виконавче провадження завершено 13 лютого 2017 року з підстав, викладених у п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали зазначеного виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. Станом на 27 січня 2023 року на виконанні у відділі виконавчі провадження, за якими боржниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не перебувають (т. 3 а.с.57-58).
       Відповідно до акту огляду матеріалів кредитної справи № 80/01-07 від 16 травня 2017 року, в матеріалах кредитної справи позичальника ПАТ “КБ “Південкомбанк”, поручитель ОСОБА_2 , за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року відсутні оригінали виконавчих листів про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 90177,36 доларів США та пені в сумі 940840,27 грн. (т. 3 а.с.23).
       Задовольняючи вимоги ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення всіх вимог заявника, застосувавши норми ст.ст.512-514 ЦК України, ст. 433, 442 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень до ЦПК України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до статей 512-517 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
       Права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі статтею 190 ЦК України, тому вони можуть вільно відчужуватися кредитором.
       Комплексний аналіз статей 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України свідчить про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом заміни зобов`язання кредитора.
       Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора; в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
       Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора.
       Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Колегія суддів зазначає, що заміна сторони у виконавчому листі його правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині.
       Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про доцільність заміни стягувача Публічного акціонерне товариство «КБ “Південкомбанк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах по справі № 205/4108/15, оскільки таке право на подання цієї заяви та отримання права вимоги до боржника має саме правонаступник стягувача, до якого перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що відбулось також перехід право вимоги і за договором іпотеки, посвідченим нотаріально, тоді як договір про відступлення прав вимоги таким не є, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене не стосується вимог, викладених у заяві, а посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 липня 2022 року у справі №205/7099/13 та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 січня 2022 року у справі №34/425, є неспроможними у розгляді цієї заяви, оскільки фіксують усталену судову практику з розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, а не у виконавчих листах, що не є тотожними поняттями, а, відтак, і не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині. 
       Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що задовольняючи заяву ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” про заміну сторони у виконавчих листах, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, який відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.
       Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено строк закінчення пред`явлення виконавчих листів до виконання, де судом враховано оскарження заочного рішення суду від 16 грудня 2015 року до 12 лютого 2020 року, що є днем набрання заочного рішення законної сили, та відомості про намагання стягувача щодо пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання ще до остаточного судового рішення у цивільній справі, які втрачені в процесі пересилання стягувачу за повторним пред`явлення їх виконавчої служби та відмовою у відкритті виконавчого провадження у 2017 році. 
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
       Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
       З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.
       Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Законодавство встановлює обов`язок стягувача додержуватися строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Даний обов`язок насамперед обумовлюється однією з основних засад здійснення виконавчого провадження - розумності строків виконавчого провадження.
       З огляду на це, судом, за вимогами п. 17.4 Перехідних положень до ЦПК України та ст. 433 ЦПК України, поновлено новому стягувачу строк пред`явлення таких виконавчих документів до виконання з видачею дублікатів виконавчих листів у цій справі, з чим повністю погоджується колегія суддів.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції та зводяться лише до незгоди апелянтів з вказаним судовим рішенням. 
       Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування, згідно вимог ст. 376 ЦПК України, відсутні.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року– залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 11 липня 2023 року

Головуючий:                                                         А.П.Барильська 

Судді:                                                                 С.А.Зайцева                                                                
                                                                        Ж.І.Максюта