Справа № 442/8147/22                                Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О. 
Провадження № 22-ц/811/389/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: представника АТ «Держаний ощадний банк України» – Кушнерик О.С.,
заступник начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – Кушнір С.Т. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2022 року заступник начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір Світлана Тадеївна звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
В обгрунтування подання покликається на те, що у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться зведене виконавче провадження №34485183, в якому станом на 21 грудня 2022 року об`єднано 21 виконавче провадження на загальну суму 2 618 272,69 грн. Стверджує, що боржник, знаючи про існуючу заборгованість, не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішень судів та інших органів, а навпаки, ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань. Зазначає, що з 2012 року державними виконавцями у рамках зведеного виконавчого провадження вчиняються дії спрямовані на виявлення, арешт та реалізацію майна належного ОСОБА_1 , однак коштів, які виявились на арештованих рахунках боржника, та вартості арештованого майна не достатньо для задоволення вимог стягувачів. Вказує, що державним виконавцем вчинено дії щодо звернення стягнення на виявлене нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі: будівля цеху по розливу води з підвалом, позначена літ. «А-1», загальною площею 898,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 частин приватної спільної часткової власності – приміщення офісу, позначене літ. «А-2», загальною площею 253,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , які належали на праві власності ОСОБА_1 , однак, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2013 року визнано право власності на вказані житлові приміщення за ОСОБА_2 про що внесено запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року рішення районного суду скасовано, однак реєстрацію права власності за ОСОБА_1 не відновлено і запис щодо зміни власника не внесено. Звертає увагу, що заходом примусового виконання рішень судів є звернення стягнення на майно чи майнові права боржника, в тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
З наведених підстав просить звернути стягнення на нерухоме майно:
-нежитлову будівлю: 9/50 приватної спільної часткової власності – приміщення офісу, позначене літ. «А-2», загальною площею 253,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;
-нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом, позначено літ.»А-1», загальною площею 898,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 ,
боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, при примусовому виконанні судових рішень та рішень інших органів, які об`єднані у зведене виконавче провадження АСВП №34485183 від 27 вересня 2012 року на загальну суму 2 618 272,69 грн.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року подання задоволено.
Звернуто стягнення на майно боржника – ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, при примусовому виконанні судових рішень та рішень інших органів, які об`єднані у зведене виконавче провадження АСВП №34485183 від 27.09.2012 року на загальну суму 2 618 272,69 грн., а саме на:
-нежитлову будівлю 9/50 приватної спільної часткової власності – приміщення офісу, позначене літ. «А-2», загальною площею 253,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;
-нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом, позначено літ.»А-1», загальною площею 898,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалу суду оскаржив  ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 01.03.2022 року, а проходження боржником військової служби за призовом під час мобілізації є підставою для зупинення виконавчих дій та зупинення провадження у справі, яке суд в цьому випадку зобов`язаний зупинити, однак, суд першої інстанції, всупереч вимогам цивільного процесуального законодавства, провадження у справі не зупинив. Зазначає, що у зв`язку з проходженням військової служби він отримує дохід у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород, та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, однак, державний виконавець продовжує вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на нерухоме майно. Вважає, що положення ст. 440 ЦПК України та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а нежитлові приміщення, на які звернуто стягнення, зареєстровані у встановленому законом порядку. Вказує, що до розгляду справи не залучено іншого співвласника приміщення офісу, який володіє 41/50 частки у праві спільної часткової власності у майні, на яке звернуто стягнення, а вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно без залучення усіх заінтересованих осіб призведе до порушення їх прав та інтересів. Звертає увагу, що державний виконавець не надав доказів вчинення ним заходів примусового виконання направлених на стягнення заборгованості та вчинення дій для достовірного з`ясування наявності у боржника коштів, іншого рухомого чи нерухомого майна, яке за ним зареєстровано, на момент звернення до суду з поданням. Крім того, державний виконавець до подання долучив відомості про наявність коштів на рахунках станом на кінець 2020 року-початок 2021 року, тоді як з поданням звернувся 26 грудня 2022 року. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника АТ «Держаний ощадний банк України» – Кушнерик О.С. та заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – Кушнір С.Т. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи подання заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір С.Т., суд першої інстанції виходив з того, що коштів, які містяться на арештованих банківських рахунках та вартості арештованих транспортних засобів боржника, що знаходяться в розшуку, не достатньо для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням, державним виконавцем виявлено нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , однак не зареєстроване за ним у встановленому законом порядку, відтак наявні підстави для звернення стягнення на майно боржника.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (ч. 11 ст. 440 ЦПК України).
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.
Судом встановлено, що на виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває зведене виконавче провадження №34485183, в якому об`єднано 21 виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
З облікової картки на зведене виконавче провадження №34485183 вбачається, що загальна сума, яка підлягає стягненню становить 2 715 008,32 грн., в процесі виконання стягнуто 96 735,63 грн., а залишок заборгованості, що підлягає стягненню становить 2618272,69 грн.
Постановами заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір С.Т. від 13 листопада 2019 року, від 24 грудня 2020 року, від 24 січня 2022 року та 08 липня 2022 року в межах зведеного виконавчого провадження №34485183 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти, на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з врахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.
27 серпня 2021 року заступником начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір С.Т. надіслано ОСОБА_1 , вимогу виконавця № 26523 про надання доступу до транспортних засобів, належних ОСОБА_1 , 03 вересня 2021 року о 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 з метою проведення опису та арешту майна.
Вимогу виконавця № 26523 від 27 серпня 2021 року ОСОБА_1 отримав 02 вересня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно з актом державного виконавця від 03 вересня 2021 року на визначений час, призначений державним виконавцем для опису майна, ОСОБА_1 не з`явився.
Постановою заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір С.Т. від 17 листопада 2021 року про розшук майна боржника оголошено в розшук майно боржника, а саме транспортні засоби, які належать ОСОБА_1 : «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ; «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 ; «SCHWARZMULLER», реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 ; «TRAILOR», реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 ; «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_10 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 ; «CRAVEN», реєстраційний номер НОМЕР_12 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_13 ; «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_14 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_15 ; «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_16 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_17 ; «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_18 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_19 ; «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_20 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_21 ; «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_22 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_23 .
Як вбачається з матеріалів справи, транспортні засоби марки TRAILOR», реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , НОМЕР_24 , реєстраційний номер НОМЕР_16 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_17 та «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_22 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_23 , «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_14 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_15 , «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_10 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 ; та «SCHWARZMULLER», реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 перебувають в заставі на підставі договорів застави № 0515-ДЗ-1 від 02 листопада 2006 року, № 0515-ДЗ-4 від 01 лютого 2007 року, № 0515-ДЗ-5 від 26 лютого 2007 року, № 0515-ДЗ-8 від 10 липня 2008 року, укладених між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 . 
Крім того, 06 січня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортних засобів. 
На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 вересня 2004 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БТ» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М., зареєстрованому в реєстрі за № 3144, ОСОБА_1 набув у власність нежитлову будівлю 9/50 ідеальних частин нежитлового приміщення офісу, позначеного літ. «А-2», загальною площею 253,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .
Пунктом 4 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 вересня 2004 року передбачено, що продаж 9/50 ідеальних частин нежитлового приміщення, за домовленістю сторін, вчиняється за 107 695 грн.
На підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25 листопада 2004 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БТ» та  ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу Молокусом Б.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3527,  ОСОБА_1 набув у власність нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом, позначено літ.»А-1», загальною площею 898,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25 листопада 2004 року продаж нежитлової будівлі, за домовленістю сторін, вчиняється за 170 407,00 грн. 
Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру права власності на нерухоме майно №30391794 від 22 червня 2011 року, виданою Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», 30 вересня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу № 3144 від 16 вересня 2004 року за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 9/50 частин нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , а 08 грудня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу № 3527 від 25 листопада 2004 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю адресою: АДРЕСА_3 .
В 2013 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, Товариство з обмеженою відповідальністю «БТ», про встановлення удаваності правочину та визнання права власності.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано удаваним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (9/50 ідеальної частини) в АДРЕСА_2 , укладений 16 вересня 2004 року між ТзОВ «БТ» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М., зареєстрований в реєстрі за № 3144.
Визнано удаваним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі цеху по розливу води з підваломв АДРЕСА_3 , укладений 05 листопада 2004 року між ТзОВ «БТ» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу Молокусом Б.В., зареєстрований в реєстрі за № 3527.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 9/50 ідеальних частин нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що становить площу 253,8 кв.м.
Визнано за  ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом в АДРЕСА_3 , площею 898,2 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 114,70 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2667 грн. в користь держави.
На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю: 9/50 частин нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 253,8 кв.м. та на нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 898,2 кв.м., що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5175578 від 20 червня 2013 року та № 5031223 від 18 червня 2013 року, відповідно.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до до ОСОБА_1 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «БТ», про встановлення удаваності правочину та визнання права власності.
Як вбачається з Інформаційних довідкок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 318162040 від 20 грудня 2022 року та № 318158023 від 20 грудня 2022 року право власності на 9/50 частки нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 253,8 кв.м. та на нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 898,2 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_2 . 
Однак, набуло чинності судове рішення, яким фактично ОСОБА_1 , який є боржником у зведеному виконавчому провадженні №34485183, повернуто у власність вищезазначені нежитлові приміщення, тобто боржник є власником нежитлових приміщень, право власності на які за ним у встановленому законом порядку не зареєстровано.
Разом з тим, вимоги стягувачів за виконавчими провадженнями в добровільному порядку не виконані, заборгованість, розмір якої є значним, не погашена, в той час як державним виконавцем проведені усі можливі заходи по зведеному виконавчому провадженні а сума належних боржнику коштів, на яку уже звернуто стягнення, не покриває суму боргу.
Крім того, боржник не з`являється на виклики державного виконавця, не сприяє проведенню виконавчих дій та не повідомляє про наявність у нього майна, на яке можна звернути стягнення та за рахунок якого можна погасити заборгованість.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір С.Т. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам цивільного процесуального законодавства не зупинив провадження у справі, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Довідкою № 1287 від 05 квітня 2022 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , підтверджується, що штаб-сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01 березня 2022 року (а.с.85).
Однак, довідка № 1287 від 05 квітня 2022 року, видана військовою частиною НОМЕР_1 , не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки у ній відсутня інформація про те, що військова частина, у якій проходить службу ОСОБА_1 переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції.
Крім того, вищезазначена довідка видана станом на 05 квітня 2022 року, тобто підтверджує факт перебування боржника на військовій службі в період з 01 березня 2022 року по 05 квітня 2022 року, а не на час розгляду справи судом.
Покликання апелянта на те, звернення стягнення на будівлю цеху по розливу води з підвалом, позначена літ. «А-1», загальною площею 898,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 частин приватної спільної часткової власності – приміщення офісу, позначене літ. «А-2», загальною площею 253,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , не може бути здійснено на підставі ст. 440 ЦПК України, оскільки вищезазначене нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що спірні приміщення фактично перебувають у власності боржника, який ними користується, однак, зареєстровані не на боржника, а на іншу особу, якій вони юридично не належать.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 07.07.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк