У х в а л а  
 
12 вересня 2023року
м. Київ
справа № 369/15710/21
провадження № 61-11534ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Фаловської І. М., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
В с т а н о в и в:
 
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного музею історії України (далі - НМІУ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  просив поновити його на посаді завідувача філіалу НМІУ - Музей історичних коштовностей України з 18 жовтня 2021 року; стягнути з НМІУ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату прийняття рішення по справі.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ від 18 жовтня 2021 року № 112/к про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача філіалом НМІУ - Музею історичних коштовностей України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в НМІУ на посаді завідувача філіалом НМІУ - Музею історичних коштовностей України.
 
Стягнуто з НМІУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальному розмірі 364 715,20 грн, з яких слід утримати податки, збори та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з НМІУ на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року апеляційну скаргу Національного музею історії України задоволено. Скасовано рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року та ухвалено нове судове рішення. Відмовлено в позові ОСОБА_1 до НМІУ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
31 липня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - представник) через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану постанову, а рішення Оболонського районного суду 
міста Києва від 21 березня 2023 року залишити без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 рокузалишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.
 
На виконання вимог указаної вище ухвали представник, у встановлений судом строк, надіслав матеріали на усунення недоліків.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею                    389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктом 1 частини другої статті                   389 ЦПК України.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Київського  апеляційного суду від 04 липня 2023 року представник вказує застосування в оскаржуваному рішенні норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18, від 30 березня 2021 року у справі № 337/6165/18. Окрім цього, зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував пункт 1 статті 40 КЗпП України без урахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом України у постановах 
від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14. Також не застосовано частину першу статті 43 КЗпП України, висновки щодо застосування якої викладено в постанові Верховного Суду України 
від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-319а13, від 25 березня 2014 року у справі № 21-44а14.
 
Оскільки із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається імовірність неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що неможливо встановити без дослідження матеріалів справи, а тому з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної касаційної скарги та належної перевірки її доводів, наявна необхідність відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів даної справи.  
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі.
 
Витребувати з Оболонського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 369/15710/21 за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко
 
 С. О. Карпенко
 
 І. М. Фаловська