УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 липня 2023 року
м. Київ
справа № 553/516/22
провадження № 51-3823ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, 
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що 18 травня 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова задовольнив клопотання прокурора та продовжив, зокрема ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 липня 2023 року.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
Обвинувачений ОСОБА_4 , не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій вказує про здійснення апеляційного розгляду, за його апеляційною скаргою, без його участі та просить суд касаційної інстанції переглянути рішення місцевого суду від 18 травня 2023 року.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі та матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.
Частиною 1 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 331 КПК ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Крім того, ч. 5 ст. 422-1 КПК передбачено, що ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Системний аналіз норм кримінального процесуального закону вказує на те, що ухвали суду першої інстанції, якими вирішено питання, зокрема щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового провадження, а також ухвали суду апеляційної інстанції, якими вони переглянуті, не є предметом розгляду касаційного суду.
Таким чином, проаналізувавши доводи касаційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого та апеляційного судів, з якими не погоджується обвинувачений, не можуть бути оскаржені до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Крім того, колегія суддів бере до уваги положення ч. 3 ст. 428 КПК, якою визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 червня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                  ОСОБА_3