ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 серпня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/10238/22 
Номер провадження 22-ц/816/843/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2023 року у складі судді Катрич О.М., ухваленого в м. Суми,
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_3 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 січня 2011 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 16 197,41 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Його спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які постійно проживали разом з ним, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, в тому числі, і кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки у передбачені цивільним законодавством строки не відмовилися від спадщини. 01 червня 2022 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, проте ніяких дій не було виконано.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16 197,41 грн за кредитним договором № б/н від 18 січня 2011 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за необґрунтованістю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі; стягнути на користь позивача судові витрати. 
В доводах апеляційної скарги не погоджується з висновком суду, що позивачем не було доведено існування станом на час смерті спадкодавця заборгованості за тілом кредиту та його розмір.
Вказує на те, що належним доказом укладення договору є анкета-заява та отримана кредитна карта, використання якої клієнт визначає самостійно за своєю потребою. На підставі підписаної анкети-заяви померлому позичальнику ОСОБА_3 18 січня 2011 року було видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт в розмірі 4000 грн, який згодом було збільшено до 17 000 грн. Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.
Наголошує на тому, що місцевий суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою з особового рахунку померлого позичальника, не спростував усіх встановлених обставин, зокрема, щодо фактичного отримання та використання кредитних коштів. Враховуючи правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вважає, що вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Зазначає, що з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що позичальник користувався грошима, частково сплачував борг не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості.
Суд першої інстанції всупереч ст. 1054 ЦК України безпідставно звільнив відповідачів від відповідальності щодо повернення боргу спадкодавця, яка підлягає стягненню в повному обсязі.
Вважає, що на відповідачах лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.
Відповідачі правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2011 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розмір процентної ставки вказана заява не містить (а.с. 35).
Також банком в підтвердження своїх позовних вимог було надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які ОСОБА_3 не підписані (а.с. 36-62).
Згідно довідки банку ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором № б/н були надані наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття - 18 січня 2011 року, термін дії - 08/14, тип картки - Карта Універсальна), НОМЕР_2 (дата відкриття - 29 червня 2015 року, термін дії - 06/19, тип картки - Карта Універсальна), НОМЕР_3 (дата відкриття - 21 лютого 2018 року, термін дії - 10/21, тип картки - Карта Універсальна), НОМЕР_4 (дата відкриття - 07 червня 2021 року, термін дії - 12/24, тип картки - Карта Універсальна Gold) (а.с. 63). 
Також банком було надано банківську виписку (а.с. 23-33) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 (а.с. 34).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 72).
Згідно розрахунку банку заборгованість позичальника за кредитним договором № б/н від 18 січня 2011 року становить 16 197,41 грн, та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с. 10-22).
ОСОБА_3 на час смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та разом з ним були зареєстровані ОСОБА_1 , яка є його дочкою (а.с. 108), та дружина - ОСОБА_2 (а.с. 64-71; 109 - на звороті).
Також за вказаною вище адресою зареєстровані станом на 30 серпня 2021 року такі особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , (а.с. 135-146). 
14 лютого 2022 року позивачем на адресу Першої Сумської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора № SAMDN50000040122266 від 11 лютого 2022 року до спадкоємців померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73-75). Вказана претензія була передана на адресу приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Юморанової В.М., за місцем відкриття спадкової справи (а.с. 76).
Як убачається із копії спадкової справи № 94/2021, заведеної приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Юморановою В.М., після померлого ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини від 06 грудня 2021 року звернулася його дочка ОСОБА_1 , а дружина - ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву від 09 грудня 2021 року про відмову від спадщини на користь дочки (а.с. 104-120). 
Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Юморановою В.М. 23.02.2022 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа щодо претензії банку про наявність заборгованості померлого батька перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 16 197,41 грн (а.с. 110), а також сам позивач на адресу відповідачів направляв листи-претензії (а.с. 78-79). 
Свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 спадкоємцям на видавалися.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено існування станом на час смерті спадкодавця заборгованості за тілом кредиту та його розмір.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом  відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
У відповідності до вимог ч. ч. 1-3 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, відповідно до наведеної норми матеріального права, кредитор може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості померлого боржника з його спадкоємців шляхом накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При цьому спадкоємці несуть відповідальність по зобов`язанням померлого боржника в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем було доведено належними доказами розмір боргових зобов`язань спадкодавця.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
В даній справі встановлено, що в анкеті-заяві, яка містить підпис позичальника, процентна ставка не зазначена, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила, які містяться в матеріалах справи, позичальником ОСОБА_3 не підписані, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 18 січня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви, що узгоджується з висновками. щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Колегія суддів зауважує, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суд перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини, тобто встановлює дійсний розмір вимог кредитора.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, а з 01 вересня 2015 року відсотки погашались за рахунок тіла кредиту (4-та колонка розрахунку). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків, відповідно розрахунок заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованим.
За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено існування на час смерті спадкодавця, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за тілом кредиту та його розмір.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов