ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

13 вересня 2023 року
м. Харків

справа № 643/10750/16
провадження № 22-ц/818/702/23

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
за участю секретаря – Носової К.В.

учасники справи:
позивач: Публічне акціонерне товариство «ПРАВЕКС-БАНК»,
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Сугачовою О.О., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ПРАВЕКС-БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що між АКБ «ПРАВЕКС БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» та ОСОБА_1 29.10.2007 укладено кредитний договір № 3916-015/07Р, відповідно до умов якого банк надав кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 48000 доларів США з терміном повернення по 29.10.2031 зі сплатою відсотків за користування кредитом 11,3%. Позичальник в свою чергу, зобов`язався здійснити своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 167 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі та у строк, визначений кредитним договором. Банком належним чином виконані умови договору. Між тим, у відповідача ОСОБА_1 перед Банком виникла заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитним договором, яка станом на 18.06.2015 становить 64567,25 доларів США, з яких, - кредит – 45471 доларів США; - проценти – 19096,25 доларів США. Вимоги про стягнення пені, банк вирішив не вимагати. В якості забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №3916-015/07Р від 29.10.2007, а тому у позивача виникає право солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 64 567,25 доларів США, з яких: 45 471 доларів США – тіло, 19 096,25 – відсотки за користування кредитом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року позов ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ПРАВЕКС-БАНК» суму заборгованості за кредитним договором №3916-015/07Р від 29.10.2007 в розмірі 64567,25 доларів США, яка складається із суми кредиту 45471 доларів США, та суми процентів 19096,25 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ПРАВЕКС-БАНК» сплачений судовий збір в розмірі 25132,57грн., в рівних частинах з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи.
Також вказує, що останній платіж за кредитним договором було здійснено нею 13 липня 2012 року, а не 13 липня 2021 року, як зазначено в оскаржуваному рішенні, а отже змінився строк виконання грошового зобов`язання. Вважає, що ще 10 серпня 2012 року у Банка виникло право на звернення до суду із даним позовом. Однак, позовну заяву подав лише в 2016 року, тобто за межами строку позовної давності. При цьому зазначає, що пред`явлення Банком 26 листопада 2015 року позову до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області поза межами трирічного строку позовної давності не перериває його строку.
Крім того зазначає, що оскільки Банк не пред`явив вимоги до поручителя протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, порука є припиненою, а тому підстави для задоволення позову в частині позовних вимог до поручителя відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ПРАВЕКС-БАНК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що Банком не пропущений строк позовної давності оскільки ним не направлялось позичальнику письмового повідомлення щодо припинення строку дії договору після виникнення прострочки у останнього перед Банком.
Крім того, строк позовної давності повинен рахуватися не з дати останнього платежу, а з кожного чергового платежу окремо.
Окрім того вказують, що в 2015 році вони вже зверталися до суду із даною позовною заявою, проте вона була повернута Банку. Вказане свідчить про переривання строку позовної давності.
Оскільки позичальником належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувались, тому наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі і з поручителя на підставі договору поруки строк якого встановлений до 29 жовтня 2034 року.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача ОСОБА_1 щодо припинення договору, порушення позивачем строків позовної давності є безпідставними, а вимоги позову щодо стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором обґрунтованими та належним чином доведеними.
Оскільки порука також не була припинена, тому поручитель ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність із позичальником ОСОБА_1 перед кредитором.
При цьому суд першої інстанції вважав, що відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

В пункті 2 частині сьомої статті 128 ЦПК України визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Отже, цивільна справа може бути розглянута судом без учасників процесу лише у разі їх попереднього повідомлення про час та місце розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні докази направлення судової повістки відповідачу ОСОБА_1 з викликом її в судове засідання призначене на 26 жовтня 2021 року (день ухвалення рішення у справі), та отримання її останньою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також грубим порушенням вимог статей 128-130, 223, 372 ЦПК України.

Апелянт посилалася на те, що вона не повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Що стосується розгляду справи по суті, то колегія зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «ПРАВЕКС-БАНК», було укладено кредитний договір №3916-015/07Р, відповідно до умов якого ОСОБА_1 банк надав кредитні кошти в розмірі 48 000 доларів США з терміном повернення до 29 жовтня 2031 р., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, та інших платежів на умовах, визначених договором. 

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 % річних, починаючи від розміру, встановленого в пункті 1.2 цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси Банку.

Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору для забезпечення зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору, позичальник протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного договору передає в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 167 доларів США щомісяця, до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту.

Згідно з підпунктом 4.3.1 кредитного договору при внесенні платежів (заборгованості за кредитом і відсотками) у розмірі, що перевищує суму, зазначену в пунктах 4.1, 4.2, сума перевищення направляється на часткове погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 4.4 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково, на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно з підпунктами 6.1.2, 6.1.5 кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пеню у валюті кредиту. Кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на сплату витрат Банку, пов`язаних з виконанням зобов`язань по даному договору, у другу чергу – на погашення заборгованості за відсотками та неустойки за порушення строків сплати відсотків, в третю чергу – на погашення заборгованості по кредиту та неустойки за порушення строків сплати кредиту, потім – на погашення іншої заборгованості (штраф, пеня та інша заборгованість по даному договору).

Відповідно до підпункту 6.1.7 кредитного договору позичальник зобов`язується у разі виникнення подій, зазначених у пунктах 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 цього договору, достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в пункті 1.2 цього договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Згідно з пунктом 10.1 кредитного договору відсотки нараховуються Банком протягом строку користування кредитом відповідно до пункту 1.2 цього договору.
Кредитний договір набуває чинності з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за ним (пункт 10.5 кредитного договору).

Відповідно до пункту 10.8 кредитного договору шляхом укладення та підписання позичальником цього договору позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту по даному договору згідно з пунктом 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банком.

Згідно з пунктом 10.9 кредитного договору шляхом укладення та підписання позичальником цього договору позичальник бере на себе зобов`язання сплачувати всі збори, відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту по даному договору. Детальний розпис загальної вартості кредиту для позичальника вказано у цьому договорі, додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до пункту 10.10 кредитного договору шляхом укладення та підписання даного договору позичальник підтверджує факт ознайомлення зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У прикінцевих положеннях до кредитного договору міститься напис, зроблений ОСОБА_1 про те, що цей договір підписано нею, ОСОБА_1 , власноруч. Своїм підписом вона підтверджує факт ознайомлення з усіма зборами, відсотками, тарифами, комісіями або іншими елементами вартості кредиту, які вона повинна сплатити по даному договору згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Один із оригіналів цього договору нею отримано особисто.

Згідно із заявою на видачу готівки від 29 жовтня 2007 року ОСОБА_1 одержала 48 000 дол. США відповідно до розпорядження від 15 листопада 2006 року за договором від 29 жовтня 2009 року № 3916-015/07Р, укладеного з ОСОБА_1 

ОСОБА_1 із моменту укладення кредитного договору 29 жовтня 2007 року щомісячно здійснювалося погашення заборгованості за кредитом. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж здійснений відповідачем ОСОБА_1 13 липня 2012 року у сумі 245 доларів США, що не заперечується останньою.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, перед банком виникла заборгованість в розмірі 64567,25 доларів США, яка складається із суми кредиту 45471 доларів США та суми процентів 19 096,25 доларів США, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.5-7).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 жовтня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №3916-015/07Р, за умовами якого поручитель, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором у строк до 29 жовтня 2031 року у розмірі 48 000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Строк дії договору – до 29 жовтня 2034 року.

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч.ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Так, згідно з ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №3916-015/07Р від 29 жовтня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (пені та штрафу), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 29 жовтня 2031 року у розмірі 48 000 доларів США та бідь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Відповідно до п.2.1 поручитель зобов`язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виконати за нього зобов`язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у п.1.1 даного договору, зі змінами та доповненнями до нього.

Як зазначалось вище, згідно п.п.4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 167 доларів США щомісяця, до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту.

Згідно п.1.2 кредитного договору дата остаточного повернення кредиту – 29 жовтня 2031 року.

Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

В разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки узгодженні в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 490/5224/14-ц.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором.

Як свідчать матеріали справи останній платіж по кредитному договору було здійснено 13 липня 2012 року. Таким чином, Банк мав пред`явити вимогу до поручителя в межах чергового платежу 11 серпня 2012 року. Між тим, Банк звернувся до суду із даним позовом лише 29 серпня 2016 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті про відправлення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), колегія приходить до висновку, що поручитель відповідає перед Банком лише щодо періодичних платежів строк виконання яких настав, які виникли в межах шести місячного строку з моменту звернення до Банку із даним позовом тобто з 29 лютого 2016 року, оскільки щодо інших періодичних платежів, строк виконання яких настав до 29 лютого 2016 року, порука припинилася.

Відповідачем ОСОБА_1 у запереченнях проти позову було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог Банку (т.І, а.с.57-57).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Також, даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/951912.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що хоча сторони кредитних правовідносин і врегулювали у кредитному договорі (пункт 9.2) питання зміни строку виконання основного зобов`язання, однак умова настання такої зміни - письмове повідомлення банком позичальника про припинення строку користування кредитом - не була виконана, а тому відсутні підстави вважати, що банк у зв`язку із зміною строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором пропустив позовну давність.

Отже неможна вважати, що позовна давність спливла за зобов`язаннями у повному обсязі.

Як зазначалось вище останній платіж по кредитному договору було здійснено 13 липня 2012 року. Банк мав пред`явити вимогу до ОСОБА_1 в межах чергового платежу 13 липня 2015 року. Між тим, Банк звернувся до суду із даним позовом лише 29 серпня 2016 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті про відправлення.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, а саме в строки, встановлені кредитним договором кошти не повертала та проценти не сплачувала, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, проте не врахував заявленя Банком вимог за межами строку позовної давності.

Колегія суддів категорично ставиться до висновків суд першої інстанції щодо переривання строку позовної давності на підставі ч.2 ст.264 ЦК України.

Так, частиною 2 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як свідчать матеріали справи у листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПравексБанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Разом з тим, ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року позов було повернуто, оскільки справа не підсудна цьому суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15 травня 2020 року справа №922/1467/19.

Враховуючи викладені обставини, з позичальника підлягає стягненню на користь Банка заборгованість за кредитним договором в межах загального трирічного строку позовної давності, тобто за період з 29 серпня 2013 року по 29 серпня 2016 року.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути заборгованість, що утворилась за період з 01 лютого 2009 року по 18 червня 2015 року: 45 471 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 19 096,25 доларів США - заборгованість за відсотками. 

Згідно наданого Банком в суді апеляційної інстанції розрахунку заборгованості (т.ІІ, а.с.173-181) станом на 29 серпня 2013 року простроченою була заборгованість за тілом кредиту була 1 640,15 доларів США, за відсотками - 9 547,69 доларів США; станом на 29 лютого 2016 року простроченою була заборгованість за тілом кредиту 3 689,01 доларів США, за відсотками - 19 096,25 доларів США.

Отже, сума заборгованості за кредитним договором яка підлягає стягненню з позичальника з урахуванням загального трирічного строку позовної давності, за період з 29 серпня 2013 року по 18 червня 2015 року, становитиме:

43 830,85 доларів США – заборгованість за тілом кредиту (45 471 доларів США – 1 640,15 доларів США);

271,18 доларів США – заборгованість по відсотках за користуванням кредитом (9 818,87 доларів США – 9 547,69 доларів США).

Із цієї заборгованості солідарному стягненню з боржника та поручителя на користь Банку в межа шестимісячного строку дії поруки, за період з 29 лютого 2016 року по 18 червня 2015 року, підлягає:

41 781,99 доларів США сума заборгованості за тілом кредиту (45 471 доларів США – 3 689,01 доларів США).

Оскільки відсотки за користування кредитом нараховані Банком за межами шестимісячного строку дії договору поруки, тому колегія суддів не вбачає підстав для їх стягнення з поручителя.

З урахуванням викладеного, з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає солідарному стягненню заборгованість за тілом кредиту 41 781,99 доларів США, а особисто з  ОСОБА_1 2 048,86 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 271,18 доларів США заборгованості за відсотками, а усього 2 320,04 доларів США.

Згідно п.4 ч.1ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч.3ст.376 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 не була належним чином обізнана про час та місце судового розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком при поданні позовної заяви сплачено 25 132,57грн. судового збору.

Таким чином, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на користь ПАТ КБ «ПравексБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 17 167,05грн. (64 567,25 доларів США – заявлені позовні вимоги : 44 102,03 доларів США задоволені позовні вимоги) = 1,4640 частина задоволених вимог; 25 132,57грн. : 1,4640 = 17 167,05грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 37 698,86грн. судового збору.

Таким чином, з ПАТ КБ «ПравексБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 11 949,30грн. (64 567,25 доларів США – заявлені позовні вимоги : 20 465,22 доларів США (64 567,25 доларів США – 44 102,03 доларів США) вимоги у задоволенні яких позивачеві відмовлено = 3,1549 частина вимог в задоволенні яких відмовлено; 37 698,86грн. : 3,1549 = 11 949,30грн.).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року – скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором №3916-015/07Р від 29 жовтня 2007 року, а саме заборгованість за тілом кредиту 41 781,99 доларів США.

Сягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором №3916-015/07Р від 29 жовтня 2007 року, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 048,86 доларів США та заборгованість за відсотками в розмірі 271,18 доларів США, а усього 2 320,04 доларів США.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 17 167,05грн., а саме по 8 583,52грн. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 11 949,30грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий –                                                                                                                   Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                              О.Ю. Тичкова

                                                                                                                                       О.В. Маміна