Номер провадження: 22-ц/813/6214/23 
Справа № 522/18134/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                            Назарової М.В.,
суддів:                                           Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                   Пересипка Д.В.,
учасники справи: позивач –   ОСОБА_1 , відповідачі – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Оксі банк», Товариство з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Алькор Інвест»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Науменко А.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк аваль», Акціонерного товариства «Оксі банк», Товариства з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Алькор Інвест» про визнання недійсними договорів,

                                       в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду 22 вересня 2021 року з вказаним позовом, який мотивував тим, що 01 грудня 2005 року був укладений Договір про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в особі начальника 27-ого Одеського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» Михайлюк Олени Іванівни, як кредитором і ОСОБА_1 як позичальником. Квартира у АДРЕСА_1 складається з 2-ох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 45,5 кв.м, у т.ч. житловою 34,4 кв.м, була придбана  ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири. Право власності зареєстроване 02 грудня 2005 р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» номер запису: 291, в книзі 579пр-184, № витягу: 9148825, реєстраційний №: 8282440.
У забезпечення виконання зобов`язань по Договору про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, Банком 05 грудня 2005 р. з іпотекодавцем - ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за яким предметом іпотеки стала квартира у АДРЕСА_1 .
АТ «Райффайзен Банк Аваль» 24 листопада 2014 р. за № 114-0-0-00/15-10022 звернувся з Вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором бланк № 484186 до ОСОБА_1 .
Так, керуючись кредитним договором, ст. 625, 1050 ЦК України Банк визначив упродовж 60 календарних днів з дати Вимоги здійснити дострокове погашення заборгованості визначеної станом на 20 листопада 2014 р. у повному обсязі:
-29 620,27 доларів США - заборгованість по сумі кредиту;
-2 949,87,17 доларів США - заборгованість за процентами;
-розрахована пеня - сума у Вимозі відсутня.
Отже кінцева дата сплати заборгованості за Договором про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679, що був укладений 01 грудня 2005 р. терміном дії за п.1.2. цього договору - по 01 грудня 2025 р. змінена на 24 січня 2015 р. (24 листопада 2014 р. + 60 календарних днів).
Відповідно до умов п. 12.4. Договору про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 р. до правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257, 259 ЦК України).
Відповідно до вищевикладеного позивач вказує, що з 25 січня 2018 р. Банк втрачає право як на стягнення суми боргу, визначеної Банком у Вимозі, так і будь-які дії з таким боргом, зокрема й правочини цесїі, факторингу, тощо.
Позивач вказує, що згодом їй стало відомо, що між АТ «Райффайзен Банк Аваль, як первісним кредитором, та ПАТ «Оксі Банк», як новим кредитором та/або новим іпотекодержателем 20 вересня 2018 р. був укладений Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 р. Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1258 (бланки ННК № 097062, № 097063).
Згідно з предметом вказаного договору про відступлення прав за договором іпотеки зазначено, що у зв`язку із укладенням Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 р. за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 р., що укладений між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки від 05 грудня 2005 р., що укладений між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 .
В свою чергу, в цей же день (тобто 20 вересня 2018 р.) ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (код ЄДРПОУ 39306471, місцезнаходження - 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1-Б, оф. 207) отримало у ПАТ «Оксі Банк» (код ЄДРПОУ 09306278, місцезнаходження - 79019, м. Львів, вул. Газова, буд. 17) право вимоги заборгованості за:
1) Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 р. з усіма додатковими договорами та угодами до нього, на підставі Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 р. та
2) Договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, на підставі Договору про відступлення прав за Договором іпотеки (посвідченим 05 грудня 2005 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим №1501), посвідченим у м. Києві 20 вересня 2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. за реєстровим № 1260 (бланки серії ННК № 097068, № 097069).
Згідно з умовами Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 р. за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 р., що укладений між АППБ «Аваль» та позичальником - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - вартість прав вимоги склала 412 100,00 гри, без ПДВ (п. 3.1. договору відступлення).
Відповідно до п.3.2. Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 р. новий кредитор (ТОВ «ФК «Алькор Інвест») зобов`язався сплатити первісному кредитору (ПАТ «ОКСІ БАНК») вартість прав вимоги у вказаній сумі у п.3.1. договору відступлення у день підписання договору шляхом переказу грошових коштів на рахунок, відкритий в ПАТ «Оксі Банк», МФО 325990, код ЄДРПОУ 09306278.
Позивач зазначає, що таким чином, укладаючи оскаржувані правочини з відступлення прав вимоги АТ Райффайзен Банк Аваль», достеменно знаючи про сплив строку позовної давності, здійснив передачу прав грошової вимоги, які не відповідають вказаному ст. 1081 ЦК України критерію дійсності.
Також позивач зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана Банку в іпотеку, підпадає під дію Закону України 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Виходячи з викладеного позивачем визначені наступні позовні вимоги:
1) визнати недійсним Договір про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679, укладений 01 грудня 2005 року, між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», в особі начальника 27-ого Одеського відділення Одеського обласного філіалу Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» Михайлюк Олени Іванівни, як кредитором і ОСОБА_1 , як позичальником;
2) визнати недійсними укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК»:
a) Договір відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником - ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,
b) Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 року Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (бланки ННК № 097062, № 097063), як додатковий (акцесорний) до основного - Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року;
3) визнати недійсними укладені між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ»:
a) Договір відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та позичальником - ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
b) Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим у м. Києві 20 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. за реєстровим № 1260 (бланки серії ННК № 097068, № 097069), як додатковий (акцесорний) до основного - Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано недійсними укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» договір відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником - ОСОБА_1 .
Визнано недійсними укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 року Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (бланки ННК № 097062, № 097063), як додатковий (акцесорний) до основного - договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року;
Визнано недійсними укладений між Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор інвест» договір відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та позичальником - ОСОБА_1 .
Визнано недійсними укладений між Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор інвест» договір про відступлення прав за договором іпотеки (посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501), посвідченим у м. Києві 20 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. за реєстровим № 1260 (бланки серії ННК № 097068, № 097069), як додатковий (акцесорний) до основного - договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що наразі відсутні будь-які передбачені законом підстави вважати зобов`язання, що виникли з Договору про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, припиненими, як і підстав для визнання недійсним Договору про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року не доведено.
Натомість, під час укладення зазначених договорів про відступлення прав вимоги від 20 вересня 2018 року, відповідачі по справі не дотримались вимог ч. 3 ст. 512 ЦК України та п. 3 п.1 Закону 1304-VII , що відповідно до ст. 203, 215 ЦК України є окремою, безумовною підставою для визнання недійсними спірних договорів від 20 вересня 2018 року, оскільки кредит наданий в іноземній валюті та на споживчі цілі, загальна площа іпотечної квартири складає 45,5 кв.м, тобто не перевищує 140 кв.м, ОСОБА_1 постійно проживає у іпотечній квартирі з часу її придбання – 01 грудня 2015 року, а метою вказаного закону є, крім іншого, недопущення зміни кредитора, крім випадків відступлення прав вимоги кредитором-банком, визнаним неплатоспроможним, тобто фактично повна заборона, на час дії закону (за винятком неплатоспроможного банку), щодо як продажу, так і будь-якої передачі (без жодних виключень) заборгованості або боргу, визначеного у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи, і вказані вимоги закону порушені відповідачами.
Суд також дійшов висновку, що зазначені договори про відступлення прав вимоги, укладені між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Алькор інвест», за своєю правовою природою не є договорами факторингу, а у ТОВ «ФК «Алькор Інвест» відсутній спеціальний дозвіл (ліцензія) на право здійснення фінансової діяльності щодо валютних операцій, тобто, набуття ТОВ «ФК «Алькор Інвест» статусу сторони у кредитних правовідносинах - валютного кредитодавця суперечить нормам права, а тому укладені ним оскаржувані договори відступлення прав не відповідають ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1054 ЦК України і з наведених ст. 203 ЦК України підстав є недійсними.
В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» просить скасувати оскаржуване рішення в частині: визнання недійсним укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за договором про іпотечний кредит від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником – ОСОБА_1 ; визнання недійсним укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 року Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (бланки ННК № 097062, № 097063), як додатковий (акцесорний) до основного - договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в цій частині, а також просить стягнути на його користь судові витрати зі сплати судового збору.
Скаржник посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не дослідив та не дав оцінку тому факту, що на кредитні зобов`язання ОСОБА_1 не розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у власності позичальника окрім іпотечного майна є інше нерухоме майно, а тому встановлені наведеним законом обмеження не перешкоджали укладенню договорів відступлення права вимоги. Також вказує, що позивачка ОСОБА_1 працює в Головному управлінні ДПС в Одеській області з 17 жовтня 2002 року, а тому дія цього Закону не поширюється на неї як на особу, яка є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції»; договори факторингу між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» не укладалися, а сторони при укладенні договору керувалися положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України, що свідчить про дотримання ними вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину; вважає, що відсутні передбачені статтями 203, 215 ЦК України підстави для визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги, які укладені між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк», оскільки договори не суперечать приписам чинного законодавства України, вчинені учасниками, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідають їх внутрішній волі та спрямовані на реальне настання правових наслідків.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 доводи скарги не визнала, рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване просила залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, в той час як апеляційна скарга подана і підписана представником АТ «Райффайзен Банк» Звезділіною-Полішко А.Д. без надання доказів того, що вона є належним представником товариства як адвокат або в порядку самопредставництва; неспроможними є доводи апеляційної скарги про неврахування судом вимог п. 6 Закону 1304-VII щодо непоширення дії Закону на осіб, які є суб`єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки положеннями пункту 6 Закону 1304-VII такого не передбачено, а у пп. е) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» вказано про посадових та службових осіб центрального органу виконавчої влади і таким органом є виключно Державна податкова служба України, і наведена норма не містить у своїй диспозиції формулювання про структурні підрозділи центрального органу, що дає можливість зробити висновок про нерозповсюдження дії Закону, зокрема, на позивача. Крім іншого, також зазначив, що Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» 26 квітня 2015 року втратив чинність відповідно до п. 1 та п. 6 розд. ХІІІ Прикінцевих положень Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII. 
Вважає власним припущенням скаржника сумнівність постійного проживання позивачки у м. Одесі, оскільки нею належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами підтверджено таке та місце роботи у м. Одесі, а також проживання в квартирі, яка є предметом іпотеки. Доказів, що позивачка окрім вказаної квартири має інше житло і в якому проживає, не надано, і скаржником проігноровані положення п. 5 Закону 1304-VII , яким визначено, що цей Закон не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Місто Ясинувата Донецької області включене у Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція – пп. 28 п. 1 (затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275), а тому зазначення скаржником про належність їй невирішальних частин квартир у м. Ясинувата Донецької області та у зв`язку із цим має місце проживання, нерухоме майно – є помилковим. Зазначає, що вона не була і не є одноосібним власником квартир, тим більше, що квартири вибули із її власності у зв`язку із військовою агресією російської федерації, вона не має реальної можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто вчиняти будь-які правомочності власника щодо свого нерухомого майна. 
Факт постійного проживання позивачки та її родини в іпотечній квартирі встановлено у справах № 522/22155/18 та № 522/3736/19; іпотечна квартира є її єдиним нерухомим житловим майном, в якому б вона могла проживати. 
Щодо доводів апеляційної скарги про невчинення відповідачами договору факторингу зазначила, що фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу, плата за договором факторингу виявилась у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Саме АТ «Оксі Банк», а потім і ТОВ «ФК» Алькор Інвест» отримали прибуток від обміну своїх грошових коштів на заборгованість боржника (Позивача) перед АТ «Райффайзен Банк». Аналогічні висновки містяться й у п. п. 84-87 постанови Верховного Суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 910/5617/21 (р.№102267056). Також вказала, що підставою вважати укладений договір відступлення права вимоги між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 договором факторингу, адже до його умов включені положення умови договору, що притаманні тільки договору факторингу (ч. 1 ст. 1083 ЦК України), є заборона наступної передачі (відступлення) прав за оскаржуваними договорами відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 р. 
Тому вважає, що укладені між відповідачами оспорювані договори за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. Щодо ліцензійних вимог до фактора зазначила, що представник ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» надав у судовому засіданні 10 січня 2023 р., зокрема, додаток до Свідоцтва про реєстрація фінансової установи № 510 серія ФК від 18 лютого 2015 р. за якою він мав право здійснювати виключно факторингову діяльність, але у порушення отриманої ліцензії на ведення діяльності укладав інші правочини не обумовлені дозвільними документами.
Щодо дійсності переданого боргу зазначила, що відповідно до положень ст. 651-654 ЦК кредитний договір є розірваним з наступної кінцевої дати, визначеної у вимозі про дострокове виконання зобов`язань – з 23 січня 2015 року, а отже з розірванням (припиненням) кредитного договору АТ «Райффазен Банк» були змінені відносини таким чином, що його умови (викладений у простій письмовій формі текст кредитного договору та усі його додатки і додаткові угоди до нього) не може застосовуватись у відносинах між позивачем і АТ «Райффазен Банк» та його правонаступниками. Вважає, що з 23 січня 2018 року АТ «Райффазен Банк» втратив право на вчинення правочинів цесії, факторингу. Також зазначила, що АТ «Райффазен Банк» змінивши строк повернення кредиту, протиправно збільшив суму заборгованості, яку згодом відступив (передав) АТ «Оксі Банк», а яке відповідно далі цю ж заборгованість передав ТОВ «Фінасова компанія «Алькор Інвест». Вважає, що мало місце відступлення (передання) неіснуючого боргу, оскільки додаток №1 до договору відступлення права вимоги не містить належного обсягу та змісту прав, які існували на момент переходу, як того вимагає ст. 514 ЦК України, а отже передані АТ «Райффазен Банк» іншим відповідачам сума заборгованості 52 962,41дол. США та пеня у сумі 593 825,62 грн. – є недійсними. Вважає, що АТ «Оксі Банк» не мав намірів створити юридичні наслідки, був фактично фіктивною стороною оскаржуваних правочинів. 
Щодо недійсності наступної уступки зазначила, що договорами відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року – зокрема п. 8.4 та ст. 1 договору відступлення прав від 20 вересня 2018 року заборонені передача обов`язків за договором або відступлення прав без письмової згоди іншої сторони. Доказів такої згоди на наступну уступку матеріали справи не містять. Щодо валютної ліцензії у фактора зазначає, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2015 року відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, ліцензію на валютні операції, на іншу юридичну особу – ТОВ «ФК`Алькор Інвест», яка такої ліцензії не має. ТОВ «Фінасова компанія «Алькор Інвест» належних доказів, що він є фінансовою установою та має право проведення операцій із іноземною валютою (за договором відступлення права вимоги від 20.09.2018 передані права на стягнення заборгованості у іноземній валюті – доларах США) під час провадження у суді першої інстанції не представив.
03 липня 2023 року до апеляційного суду від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначило, що представник товариства діє у порядку самопредставництва юридичної особи на підставі п. 8.7 Статуту товариства, наказу про прийняття на роботу та посадової інструкції, якими передбачені повноваження на представництва інтересів товариства у всіх судах загальної юрисдикції в порядку самопредставництва; у відзиві на апеляційну скаргу позивачка необґрунтовано посилається на те, що відповідно до п. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на неї як на особу, яка є суб`єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки в п. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є посилання на ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції». Щодо доводів про недійсність переданого боргу зазначив, що предметом спору не є стягнення заборгованості, не є предметом доказування у даній справі, а законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язаннями, з розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні представник АТ «Райффайзен Банк» підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивачка та її представник апеляційну скаргу не визнали, підтримали доводи відзиву.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за договором про іпотечний кредит від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником – ОСОБА_1 ; визнання недійсним укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі банк» договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 року Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (бланки ННК № 097062, № 097063), як додатковий (акцесорний) до основного - договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року.
В іншій частині рішення не є предметом апеляційного перегляду.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 522/11234/15-ц від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Чернушич Спартак Миколайович, задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та пені, що підлягає стягненню за рахунок предмета іпотеки, змінено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі 34 279,09 дол. США, що складається із: заборгованості за кредитом – 29 620,27 дол. США, заборгованості за відсотками – 3 895,44 дол. США, пені за прострочення кредиту та відсотків – 763,38 дол. США, звернуто стягнення на предмети іпотеки, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Постановою Верховного Суду по справі № 522/11234/15-ц від 02 лютого 2022 року встановлено, що 01 грудня 2005 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/0027/74/41679, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 36 000,00 дол. США, з терміном остаточного погашення – до 01 грудня 2025 року, при сплаті 13,00 відсотків річних на умовах, визначених кредитним договором. ОСОБА_1 зобов`язалася належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в обумовлені кредитним договором терміни.
Згідно з умовами зазначеного кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку відсотки в порядку, розмірах та строки, визначених в договорі.
Позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 36 000,00 дол. США готівкою. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджується видатковим касовим ордером від 01 грудня 2005 року № К12/3 (т. 1, а. с. 30).
Встановлено, що в обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення кредиту не виконала, у зв`язку з чим сума її заборгованості станом на 21 квітня 2015 року за розрахунком банку становить 35 938,94 дол. США, що в еквіваленті становить 799 799,07 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом – 29 620,27 дол. США, що в еквіваленті становить 659 180,95 грн; заборгованості за відсотками – 5 170,17 дол. США, що в еквіваленті становить 115 058,96 грн; пені за прострочення кредиту та відсотків – 1 148,50 дол. США, що в еквіваленті становить 25 559,16 грн.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк 05 грудня 2005 року уклав іпотечний договір з іпотекодавцем ОСОБА_1 , предметом якого є квартира АДРЕСА_3 , належна ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., реєстр за № 1467, і зареєстрованого 02 грудня 2005 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», номер запису 291, в книзі 579пр-184, номер витягу 9148825, реєстраційний номер 8282440. Предмет іпотеки складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань не виконала, в обумовлені строки заборгованість за кредитним договором не повернула.
Встановлено, що банк 24 листопада 2014 року надіслав відповідачці вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором за вих. № 114-0-0-00/15-10022, якою було зобов`язано у 60-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була (т. 1, а. с. 31).
Тобто, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом.
Отже, суд встановив, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, у зв`язку з його невиконанням, звернуто стягнення на предмети іпотеки, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме на квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до 1.2. кредитного договору кредит надається з 01 грудня 2005 року до 01 грудня 2025 року.
Відповідно до п. 9.1. кредитного договору договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості.
Висновок суду першої інстанції, що наразі відсутні будь-які передбачені законом підстави вважати зобов`язання, що виникли з договору про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, припинені ніким по справі не оскаржується.
Так само не є предметом апеляційного перегляду і рішення суду в частині висновків суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору про іпотечний кредит за № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року.
Щодо визнання недійсними договорів від 20 вересня 2018 року про відступлення прав вимоги, укладеними між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі банк» щодо договору про іпотечний кредит від 01 грудня 2005 року та договору іпотеки від 05 грудня 2005 року, то колегія суддів зазначає таке.
20 вересня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року за яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Іпотекодержатель) передає, а ПАТ «ОКСІ БАНК» (новий Іпотекодержатель) приймає всі права вимоги за Договором іпотеки від 05 грудня 2005 року, що укладений між ОСОБА_3 та АППБ «Аваль».
20 вересня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», як первісним кредитором та ПАТ «Оксі Банк» як новим кредитором та/або новим іпотекодержателем був укладений Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 р. Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1258 (бланки ННК № 097062, № 097063).
20 вересня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» придбало право вимоги заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, з усіма додатковими договорами та угодами до нього та Договір іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501 на підставі Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року та Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 5 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, що був посвідчений 20.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. за реєстровим № 1260, які укладено між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ».
Згідно з предметом договору про відступлення прав між АТ «Райффайзен Банк Аваль», як первісним кредитором та ПАТ «Оксі Банк» як новим кредитором за договором іпотеки зазначено, що у зв`язку із укладенням Договору відступлення права вимоги від 20.09.2018 р. за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01.12.2005 р., що укладений між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки від 05.12.2005 р., що укладений між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 .
В подальшому 20.09.2018 р. вже ТОВ «ФК «Алькор Інвест» отримало у ПАТ «Оксі Банк» право вимоги заборгованості за:
1)   договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 р. з усіма додатковими договорами та угодами до нього, на підставі Договору відступлення права вимоги від 20.09.2018 р.
та
2)  договором іпотеки, посвідченим 05.12.2005 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, на підставі Договору про відступлення прав за Договором іпотеки (посвідченим 05.12.2005 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим №1501), посвідченим у м. Києві 20.09.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. за реєстровим №1260 (бланки серії ННК № 097068, № 097069).
Згідно з умовами Договору відступлення права вимоги від 20.09.2018 р. за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01.12.2005 р., що укладений між АППБ «Аваль» та позичальником - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - вартість прав вимоги склала 412 100,00 грн., без ПДВ (п. 3.1. договору відступлення).
Відповідно до п.3.2. Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 р. новий кредитор (ТОВ «ФК «Алькор Інвест») зобов`язався сплатити первісному кредитору (ПАТ «ОКСІ БАНК») вартість прав вимоги у вказаній сумі у п.3.1. договору відступлення у день підписання договору шляхом переказу грошових коштів на рахунок, відкритий в ПАТ «Оксі Банк», МФО 325990, код ЄДРПОУ 09306278.
       Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законами України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
У справі, що переглядається, позивачка не є стороною оспорюваних договорів про відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року, укладених між АТ «Райффайзен Банк аваль» та АТ «Оксі банк». Отже, позивачка зобов`язана була довести, що оспорюваними договорами порушуються її певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту порушеному, невизнаному або оспорюваному праву особи.
На обґрунтування позовних вимог позивачка, крім іншого, посилалася на те, що договори про відступлення права вимоги суперечать вимогам підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Саме вказане визнано судом як підставу для задоволення позовних вимог та визнання вищезазначених договорів недійсними.
Тому колегія суддів переглядає рішення суду про задоволення позову тільки з цієї підстави.
Всі інші підстави позову: як-то втрату Банком право на стягнення суми боргу, так і будь-які дії з таким боргом, зокрема й правочини цесії, факторингу, тощо - суд вважав такими, що не доведені, і позивач таке не оскаржував.
Довід апеляційної скарги відповідача АТ «Райффайзен Банк» про неправильне застосування судом норм матеріального права, що регулюють виниклі правовідносини, в оскаржуваній частині є слушним.
Так, відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, чинній на час укладення оспорюваних правочинів) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.
Судом не враховано, що згідно п. 5 зазначеного Закону № 1304-VII (в редакції Закону станом на час укладення оспорюваних договорів) цей Закон не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Відповідно до статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (в редакції, чинній станом на час укладення оспорюваних правочинів) тимчасово окупованою територією визначається:
1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;
2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;
3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Редакція п. 7 Закону № 1304-VII про те, дія що підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) своїх прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, введена лише Законом № 895-IX від 16 вересня 2020 року.
Оскільки інше житло позивачки, що розташоване у м. Ясинувата Донецької області, яке не було законодавчо визначено як тимчасово окупована територія станом на час укладення оспорюваних ОСОБА_1 правочинів, з урахуванням чинної на той час редакції закону, то таке виключає можливість застосування до виниклих спірних правовідносин вказаних вимог закону як підстави недійсності правочинів.
Посилання позивачки на те, що територія м. Ясинувата Донецької області є територією проведення антитерористичної операції відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 січня 2015 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО», то таке не впливає на перелік тимчасово окупованої території, визначеної статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, є і висновок суду як про підставу для задоволення позову неможливість позивачки користуватися належним їй житлом у м. Ясинувата Донецької області з огляду на те, що ця територія є тимчасово окупованою з 2014 року, оскільки такий статус території станом на час укладення оспорюваних договорів законодавчо не був визначений.
Крім того, Закон 1304-VII не містить такої правової підстави для його застосування як неможливість користування іншим майном внаслідок збройної агресії російської федерації.
Також колегія суддів зазначає, що відсутність згоди позичальника на заміну кредитора не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними, оскільки частиною першою статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга цієї статті).
Отже, чинне законодавство не вимагає отримання згоди позичальника на заміну кредитора у зобов`язанні, а тому спірні правочини не суперечать вимогам закону.
Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що оспорюваними договорами не порушено права та інтереси позивачки, оскільки у разі пред`явлення до позивача вимог зі сторони нового кредитора, позивач несе обов`язок з виконання кредитного договору у межах визначеними його сторонами умов.
Тобто укладеними договорами про відступлення права вимоги не породжуються у позивача додаткові обов`язки та відповідальність щодо укладеного між ним та банком кредитного договору, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Отже, після укладення договорів про відступлення права вимоги, обсяг прав та обов`язків позивачки не змінився, оскільки був змінений лише кредитор в існуючому зобов`язанні, а, відтак, відсутні підстави вважати, що укладеними оспорюваними правочинами порушені права позивачки.
Таким чином, зміна кредитора, на користь якого слід виконати кредитні зобов`язання, не впливає на обсяг прав і обов`язків ОСОБА_1 . 
Натомість, не можуьб бути взяті до уваги посилання позивачки у відзиві на апеляційну скаргу про подання апеляційної скарги особою, у якої відсутні повноваження на представництво інтересів АТ «Райффайзен Банк», оскільки таке спростовується наявними в матеріалах справи доказами таких повноважень та слушними доводами відповіді на відзив на апеляційну скаргу в цій частині, зокрема, що представник товариства діє у порядку самопредставництва юридичної особи на підставі п. 8.7 Статуту товариства, наказу про прийняття на роботу та посадової інструкції, якими передбачені повноваження на представництва інтересів товариства у всіх судах загальної юрисдикції в порядку само представництва.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в оскаржуваній частині.
Оскільки суд відмовляє у позові, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь Відповідача-1 АТ «Райффайзен Банк» належить до стягнення судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 2724 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року в оскаржуваній частині про визнання недійсними укладених між Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним Акціонерним Товариством «Оксі банк» Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником - ОСОБА_1 , та договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 року Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (бланки ННК № 097062, № 097063), як додатковий (акцесорний) до основного - Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині: визнання недійсним укладеного між Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909, місцезнаходження - 01011, м. Київ, вул. Лескова, буд. № 9) та Публічним Акціонерним Товариством «Оксі банк» (код ЄДРПОУ 09306278, місцезнаходження - 79019, м. Львів, вул. Газова, буд. № 17) Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року за Договором про іпотечний кредит № 014/0027/74/41679 від 01 грудня 2005 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та позичальником - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .;
визнання недійсним укладеного між Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909, місцезнаходження - 01011, м. Київ, вул. Лескова, буд. № 9) та Публічним Акціонерним Товариством «Оксі банк» (код ЄДРПОУ 09306278, місцезнаходження - 79019, м. Львів, вул. Газова, буд. № 17) Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., за реєстровим № 1501, посвідчений у м. Києві 20 вересня 2018 року Кисельовою Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (бланки ННК № 097062, № 097063), як додатковий (акцесорний) до основного - Договору відступлення права вимоги від 20 вересня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909, місцезнаходження - 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4а) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 22 вересня 2023 року.

Головуючий                                                                              М.В. Назарова

Судді:                                                                                          В.В. Кострицький
                                                                                              
                                                                                                     Ю.П. Лозко