ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5732/22  Номер провадження 22-ц/814/3078/23	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2023 року, постановлене суддею Яковенко Н.Л.
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13946,76 гривень за кредитним договором б/н від 28.09.2012 року та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_2  звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 28.09.2012 року, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Вказав, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка становить 13946,76 гривень.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник  ОСОБА_2  померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .
Позивачем 23.07.2021 року була направлена претензія кредитора до Другої полтавської державної нотаріальної контори.
25.08.2021 року позивачем було отримано відповідь Другої полтавської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».
31.08.2021 року до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги щодо погашення заборгованості, але ніяких дій не було виконано.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не подано доказів, що відповідач успадкував будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає стаття 1282 ЦК України, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 28.09.2012  року (а.с. 37). 
У заяві зазначено, що ОСОБА_2 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 було видано картку № НОМЕР_1 , строк дії якої - до квітня 2016 року; 05.11.2013 року видано картку № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2016 року; 19.08.2013 року видано картку № НОМЕР_3 зі строком дії до квітня 2017 року; 09.06.2015 року видано картку № НОМЕР_4 зі строком дії до липня 2017 року; 05.11.2013 року видано картку № НОМЕР_5 зі строком дії до листопада 2017 року; 17.08.2017 року видано картку № НОМЕР_6 зі строком дії до квітня 2021 року (а.с. 67).
Згідно виписки за договором б/н від 28.09.2012 заборгованість ОСОБА_2 станом на 17.01.2022 становить 13946,76 грн. (а.с. 23-35).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 72).
23.07.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Другої полтавської державної нотаріальної контори (а.с. 73).
25.08.2021 року позивачем було отримано відповідь Другої полтавської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Зазначено, що у випадку, якщо за видачею свідоцтва про право на спадщину звернуться спадкоємці, нотаріус доведе до їх відома вимогу банку (а.с. 74).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Заявляючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 28.09.2012 року в розмірі 13946,76 грн., АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що на момент смерті ОСОБА_2 відповідач був зареєстрований разом з нею.
Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.
Таким чином, факт реєстрації місця проживання відповідачів і боржника за однією адресою не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».
Аналогічний висновок виклалено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року справа № 572/1497/22.
Позивачем не надано жодних доказів, про те, що відповідач успадкував будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення статі 1282 ЦК України.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 (за законом чи заповітом), а також, що він постійно проживав за місцем своєї реєстрації на час відкриття спадщини.
Згідно повідомлення Другої полтавської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлої ОСОБА_2 була заведена за кредиторською вимогою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 74).
АТ КБ «Приватбанк» не надало суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що після смерті позичальника  ОСОБА_2 залишилося будь-яке нерухоме або рухоме майно, а також розміру його вартості. 
З урахуванням положень вказаних норм, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 28.09.2012 року в розмірі 13946,76 грн.
          Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О.Ю. Кузнєцова

           Судді :                                                                          Г.Л. Карпушин 

                                                                                                 О.І. Обідіна