справа № 759/1894/23                                     головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/9286/2023             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 серпня 2023 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Лобоцької В.П.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу, -
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою та просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_6 та жінки ОСОБА_5 , які проживали, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.
Заява обґрунтована тим, що сторони, починаючи з 11 жовтня 2019 року, перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, планували спільне майбутнє, проживали за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 був мобілізований та перебував на воєнній службі, виконуючи свій обов`язок з захисту держави під час повномасштабного вторгнення на державу Україна 11 червня 2022 року був взятий у полон, про що заявницю, як дружину, було сповіщено 26 листопада 2022 року. Встановлення факту спільного проживання як чоловік та дружина необхідно для подальшого звернення із заявою до Координаційного штабу з питань поводження з військовополеними про визволення ОСОБА_6 , оскільки відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яку затверджено Наказом МО України №333 від 26 травня 2014 року листування та сповіщення про захоплення в полон, інші дії пов`язані з таким питанням, здійснюється сім`єю чи близькими родичами.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року заяву ОСОБА_5 задоволено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, які є ідентичними за змістом, заінтересовані особи вказують про те, що судом встановлено, що сторони з 11 жовтня 2019 року після знайомства почали проживати разом, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Заявницею надані в якості доказів фотографії якими зафіксовані спільні подорожі та відпочинок. З цього приводу Верховний Суд у своєму рішенні від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц вказав, що посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сім`ї. Тобто, спільні подорожі та відпочинок не є достатніми та переконливими доказами спільного проживання чоловіка та жінки в певний період часу однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а є лише доказом того, що вказані особи в певний період часу спільно відпочивали та подорожували. При цьому, не обов`язково вони мали спільний побут та бюджет. Також, суд послався на нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які як друзі начебто підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Однак, Верховний Суд у своєму рішенні від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16-ц вказав про те, що в основу висновків суду були покладені показання свідків, надані в нотаріальній конторі та посвідчені нотаріусом. Такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Також, суд у своєму рішенні послався на те, що факт проживання саме з жовтня 2019 між ними зафіксовано у «Особовій картці працівника» П-2, заповненій 26 листопада 2019 року Шляхово-експлуатаційним управлінням по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва, де у графі «Ступінь родинного зв`язку» зазначено: «дівчина ОСОБА_5 ...», а у графі «Сімейний стан» зазначено: «цивільний шлюб». Однак, цивільний або громадянський шлюб - це шлюб, оформлений в органах державної влади без участі церкви. В Україні цивільним шлюбом часто помилково називають вільні сімейно-статеві стосунки, що не оформлені ані церквою, ані державою. Сімейний кодекс України від 10 січня 2002 року містить вираз «жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі». Доречнішим терміном щодо подібних стосунків є «фактичні шлюбні відносини», або «фактичний шлюб». Відтак, оскаржуване рішення суду жодним чином не вмотивоване фактичними обставинами справи та практикою Верховного Суду. Також, є незрозумілим чому в переліку заінтересованих осіб не зазначено Координаційний штаб з питань поводження з військовополоненими, оскільки заявниця звернулася із заявою саме з метою встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка для подальшого звернення до такого штабу з відповідними заявами, а не у зв`язку з питаннями, що випливають із спадкових відносин. Тобто заявниця, маючи на меті саме вирішення питань спадщини та отримання компенсацій, завідомо ввела суд в оману, зазначаючи інші підстави звернення, а суд проігнорував умисно чи не умисно такі завуальовані дії заявниці.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 посилається на аналогічні обставини, викладені в заяві та вказує про те, що на підтвердження спільного проживання разом однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу нею подано до суду першої інстанції належні, достатні, допустимі, достовірні докази, що перелічені у додатках до заяви про встановлення юридичного факту. Разом з тим, посилання представника заінтересованих осіб на те, що може бути доказом перебування у фактичних шлюбних стосунках та порівняння даного переліку з тими доказами які подала заявник - є взаємо суперечливими та необґрунтованими. З одного боку - представник заінтересованих осіб цитує перелік доказів, які можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з іншого - не спростовує надані заявником докази, які описані у рішенні суду. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що у відповідності до поданої до суду заяви ОСОБА_5 стверджує, що вона та заінтересована особа ОСОБА_6 з 11 жовтня 2019 року після знайомства почали проживати разом, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах.
В якості доказів зазначеним обставинам заявником надано суду фотографії   спільних подорожей та відпочинку (а.с. 46-139), нотаріально посвідчені заяви друзів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 19, 20).
 03 жовтня 2022 року заінтересовану особу ОСОБА_6 мобілізовано ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 19 жовтня 2022 року заявника, як цивільну дружину, ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про те, що солдат ОСОБА_6 рахується безвісті зниклим (а.с. 39-42).
08 лютого 2023 року Службою безпеки України на адресу заявника, як цивільної дружини надіслано лист - повідомлення, щодо знаходження ОСОБА_6 у полоні (а.с. 180).
 Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено факт, що заявник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали з 11 жовтня 2019 року однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 
Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_5 вказує про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 необхідно їй для подальшого звернення із заявою до Координаційного штабу з питань поводження з військовополеними про визволення ОСОБА_6 , оскільки відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яку затверджено Наказом МО України №333 від 26 травня 2014 року листування та сповіщення про захоплення в полон, інші дії пов`язані з таким питанням, здійснюється сім`єю чи близькими родичами.
В той же час, заінтересовані особи ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 , ОСОБА_4   заперечують факт проживання заявника з ОСОБА_6 однією сім`єю та вказують, що заявник приховує справжню мету звернення до суду, якою є бажання отримати спадщину та відповідні визначені законодавством компенсації.
Так,  відповідно до п. 2 витягу із наказу Міністерства оборони України від 30 жовтня 2022 року №908 стрільця-спайпера 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_12 визнано таким, що був захоплений в полон 11 червня 2022 року.
Пунктом 3.1 встановлено здійснювати виплату належного грошового забезпечення солдата ОСОБА_6 відповідно до «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військово-службовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884.
08 лютого 2023 року Службою безпеки України на адресу заявника, як цивільної дружини надіслано лист повідомлення, щодо знаходження ОСОБА_6 у полоні (а.с. 180).
Відповідно до п. 4 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації)
Відповідно до п. 7 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Відтак,  встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 матиме наслідком виникнення прав у останньої на виплату належного грошового забезпечення солдата ОСОБА_6 , як такого, що захоплений в полон, що позбавить таких виплат батьків,  а саме ОСОБА_4 , що звернувся  до суду з апеляційною скаргою.
За таких обставин, судом апеляційної інстанції встановлено, що має місце спір про право, оскільки заінтересовані особи не визнають право заявника на отримання грошового забезпечення ОСОБА_6 , що перебуває в полоні,  що фактично унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_5 в порядку окремого провадження. 
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Отже, ОСОБА_5 не позбавлена права звернутися до суду в позовному провадженні про захист своїх прав, якщо вважає їх порушеними, не визнаними чи оспорюваними.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
          Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
          Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 04 вересня 2023 року.
 
Головуючий                                                                      Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
 
Яворський М.А.