ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року	Львів	Справа № 500/1265/23 пров. № А/857/9255/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції                                                            Осташ А.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення                               11 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі – ГУ ПФУ в м. Києві) №192350006789 від 15 березня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області) призначити позивачу пенсію за віком з 02 січня 2023 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі № 500/1265/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в місті Києві №192350006789 від 15 березня 2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком з 02 січня 2023 року, зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії періоди роботи у колгоспі "Світанок" з 05 липня 1993 року по 25 жовтня 1995 року та з 19 листопада 1995 року по 31 грудня 1999 року.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач не несе відповідальності за заповнення бухгалтерських документів чи трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем і недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
При цьому суд враховав, що позивач досягнув віку, необхідного для призначення пенсії, 01 січня 2023 року, а звернувся за її призначенням 08 березня 2023 року (тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку). Тому така має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у наданій позивачем архівній довідці не збігається з ім`ям по-батькові позивача за паспортом громадянина України, у зв`язку із чим відсутні підстави зарахування до загального страхового стажу спірного періоду роботи для призначення пенсії за віком.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Органи Пенсійного фонду України з 01 квітня 2021 року застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Територіальний орган фонду, який опрацьовував заяву про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, визначено ГУ ПФУ в місті Києві.
За результатом розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в місті Києві прийнято рішення №192350006789 від 15 березня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки недостатньо страхового стажу.
Зокрема зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 3 місяці 28 днів та до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі згідно довідкою від 25 січня 2023 року №31/06-06, оскільки не повністю зазначено по батькові заявника.
Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційним судом встановлено, що спір у цій справі стосується незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду роботи у колгоспі "Світанок" з 05 липня 1993 року по 25 жовтня 1995 року та з 19 листопада 1995 року по 31 грудня 1999 року з тих підстав, що у наданій позивачем архівній довідці не збігається з ім`ям по-батькові позивача за паспортом громадянина України.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як слідує з матеріалів справи, у трудовій книжці позивача міститься запис про його роботу у колгоспі "Світанок" з 05 липня 1993 року по 25 жовтня 1995 року та з 19 листопада 1995 року по 28 лютого 2000 року.
Також у архівній довідці с/г ТОВ власників земельних і майнових паїв "Світанок" №31/06-06 від 25 січня 2023 року міститься відомості про роботу позивача у колгоспі "Світанок", а саме з липня 1993 року по грудень 1999 року.
Отже, на переконання апеляційного суду, відомостями трудової книжки ОСОБА_1 підтверджується стаж роботи позивача у спірні періоди.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача у колгоспі "Світанок" з 05 липня 1993 року по 25 жовтня 1995 року та з 19 листопада 1995 року по 28 лютого 2000 року.
Механізм призначення (перерахунку) пенсії регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі – Порядок № 22-1).
Згідно пункту 1.7 цього Порядку, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Як встановлено судом, позивач звернувся за призначенням пенсії 08 березня 2023 року.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Суд першої інстанції вірно встановив, що оскільки позивач досягнув віку необхідного для призначення пільгової пенсії 01 січня 2023 року, а звернувся за призначенням пенсії 08 березня 2023 року (тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), то така має бути призначена з 02 січня 2023 року.
Доводи апелянта про те, що у наданій позивачем архівній довідці не збігається з ім`ям по-батькові позивача за паспортом громадянина України, на переконання апеляційного суду є надуманими і свідчать про прояв відповідачем надмірного формалізму.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправною відмову пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи та зобов`язання такий зарахувати та відповідно призначити пенсію позивачу.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі № 500/1265/23 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк