П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/3352/23	

                                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.
                                                                                 Дата і місце ухвалення 07.06.2023р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Лук`янчук О.В.,
                         суддів:   Бітова А.І., 
                                        Ступакової І. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди за березень 2023 року в розмірі 115 143,60 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

03.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації України, в якому просив стягнути на його користь суддівську винагороду за березень 2023 року в розмірі 115 143,60 грн.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Так у своїй апеляційній скарзі позивач вказував на те, що в даному випадку відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, а суд першої інстанції помилково ототожнив різні правові поняття «середній заробіток» та «суддівська винагорода», які визначають предмет і підстави позову у справах № 400/3799/22 та № 400/3352/23.
На підставі викладеного апелянт просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на те, що з питання виплати позивачу суддівської винагороди за період з 19.07.2022 року до закінчення проходження військової служби є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі № 400/3799/22, тоді як предметом цієї справи є суддівська винагорода позивача за березень 2023 року.
Суд дійшов висновку, що період проходження позивачем військової служби у березні 2023 року повністю охоплюється періодом «з 19.07.2022 до закінчення проходження військової служби», виплата суддівської винагороди за який була предметом розгляду у справі № 400/3799/22. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що предмет у справі № 400/3799/22 є ширшим за предмет у справі № 400/3352/23, а отже справа № 400/3352/23 має ті самі сторони, той самий предмет і з тих самих підстав, що і справа № 400/3799/22, рішення суду в якій набрало законної сили, що в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є підставою для закриття провадження у даній адміністративній справі.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Верховний Суд надаючи оцінку наявності підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31.03.2021 у справі № 240/6357/20, від 27.08.2021 у справі № 580/3966/20, від 15.12.2020 у справі № 804/5759/17, від 17.08.2022 у справі № 520/9008/2020 та ін., зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Слід зазначити, що предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.  Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Проаналізувавши підстави та предмет позову та враховуючи склад сторін у цій справі суд першої інстанції, дійшов висновку, що у цьому випадку наявні підстави для закриття провадження у цій справі, оскільки має місце спір між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і позов, заявлений з тих самих підстав, що й у справі № 400/3799/22, за наслідком розгляду якого прийнято рішення, яке набрало законної сили.
Надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
Так, у справі № 400/3799/22 позивач пред`явив позов до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Ленінського районного суду міста Миколаєва в якому просив скасувати наказ від 19.07.2022 року № 12в/к/22 "Про припинення виплати середньомісячного заробітку ОСОБА_1 "; зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області продовжити йому з 19 липня 2022 року нарахування та виплату середнього заробітку до закінчення проходження військової служби.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року у справі № 400/3799/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що підставою звернення позивача з позовом у справі № 400/3799/22 став факт припинення йому з 19.07.2022 року виплати Ленінським районним судом міста Миколаєва середнього заробітку, яка здійснювалась відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із внесенням законодавцем змін до зазначеної статті.
В свою чергу підставою звернення позивача із даним адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації України у справі № 400/3352/23 стала невиплата йому у березні 2023 року суддівської винагороди.
Необхідно звернути увагу на те, що виплата суддівської винагороди регулюється саме положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом,  а також складається з посадового окладу та відповідних доплат, передбачених цим Законом.
В свою чергу, предметом розгляду справи № 400/3799/22 було, окрім іншого, питання виплати середнього заробітку згідно ст. 119 КЗпП України, що не є тотожним поняттю суддівська винагорода в розумінні Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Враховуючи зазначене предмети спору у справі № 400/3799/22 та у даній адміністративній справі № 400/3352/23  різні, як і суб`єктний склад учасників справи.
Вказане свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За наслідками розгляду поданої апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, на підставі ст. 320 КАС України, оскаржувана ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року скасувати, а справу №400/3352/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди за березень 2023 року в розмірі 115 143,60 грн., - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
                                                       Повний текст постанови складено та підписано 22 серпня  2023 року 

Суддя-доповідач:                                                                        О.В. Лук`янчук

Суддя:                                                                                          А.І. Бітов

Суддя:                                                                                         І.Г. Ступакова