КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
       
єдиний унікальний номер справи 752/12663/17
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3082/2023
 
                                                           П О С Т А Н О В А
                                        І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
             27 квітня 2023 року                                                                                 м. Київ
                                                                                  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                       судді - доповідача                    Білич І.М.
                       суддів                                         Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С.,
у цивільній справі №752/12663/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солодко Любов Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, про визнання недійсним договору дарування квартири,-
 
                                                  в с т а н о в и л а:
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за результатами розгляду якого, просив визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 та довіреність на ім`я ОСОБА_3 за реєстровим № 194 від 17 січня 2002 року.
                   
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
З врахуванням ухвали Голосіївського районного суду від 01 квітня 2021 року про виправлення описки, визнано недійсним договір дарування квартири від 29 січня 2002 року, укладений щодо квартири АДРЕСА_2 , який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 267.
Визнано недійсною довіреність 17 січня 2002 року на ім`я ОСОБА_3 яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солодко Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 194.
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2002 року.
 
В обґрунтування заявлених вимог зазначаючи, що ОСОБА_1 фактично не була повідомлена про розгляд справи 11 березня 2020 року, оскільки не отримувала повісток про виклик в судове засідання. Також, відповідач не отримувала процесуальних документів по справі щодо закриття підготовчого провадження, про розгляд справи в заочному порядку та самого заочного рішення суду. Про наявність заочного рішення ОСОБА_1 стало відомо лише 29 липня 2022 року та 08 серпня 2022 року подано заяву про перегляд заочного рішення.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення за яким, поновити пропущений строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи на те, що нормами законодавства не передбачена відмова у поновленні строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення під час безпосереднього розгляду такої заяви. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення заочного рішення скаржнику та іншим учасникам справи, які не з`явилися в судове засідання.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені, зокрема, в п. 10 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк  розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Статтею 284 ЦПК України встановлено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку судам необхідно враховувати те, що поважними є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву (скаргу) у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює усю сукупність обставин, надаючи відповідну оцінку.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Отже, не у всіх випадках, коли до суду надійшли документи після спливу процесуального строку, ці документи слід залишати без розгляду.
Так, якщо відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення поза межами встановлених частинами другою та третьою статті 284 ЦПК України строків, то це згідно з положеннями Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України не звільняє суд від обов`язку застосувати порядок, визначений у статті 287 ЦПК України, та постановити через пропуск строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ухвалу про залишення цієї заяви без задоволення, якщо немає підстав для задоволення заяви про поновлення відповідного строку.
У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (частина третя статті 287 ЦПК України).
Оскільки кожну належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд зобов`язаний згідно з реченням першим частини першої статті 286 ЦПК України прийняти та невідкладно надіслати її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, то немає ґрунтовних підстав вважати, що визначений статтею 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний тільки до розгляду суті цієї заяви та незастосовний до розгляду на предмет дотримання строку її подання.
Тому, оскільки спеціальне правове регулювання, передбачене Главою 11 Розділу ІІІ ЦПК України, охоплює порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої поза межами встановленого строку, то немає підстав залишати її без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Процесуальний закон не передбачає, що суд, розглянувши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення (зокрема на предмет того, чи є підстави у зв`язку з пропуском строку на її подання розглядати цю заяву по суті), може вчинити інші дії, ніж передбачені у частині третій статті 287 ЦПК України.
Отже, у разі, якщо нема підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд постановляє ухвалу про залишення цієї заяви без задоволення, що надає можливість відповідачу оскаржити заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у Постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 653/2561/15 (провадження № 61-18542св20).
 
Крім того, згідно висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 214/5505/16, у разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви про перегляд. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення.
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у клопотання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду не є поважними, у зв`язку з чим, вважав за необхідне відмовити у поновленні такого строку.
 
При цьому, суд першої інстанції не врахував, що за відсутності підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, заява про перегляд заочного рішення суду залишається без задоволення, що дає право відповідачу на оскарження заочного рішення суду в апеляційному порядку.
Відмовивши ж у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, через відсутність підстав для поновлення строку на її подання, суд першої інстанції позбавив відповідача права на апеляційний перегляд справи.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 379, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
                                                        п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач :                
 
Судді: