ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 липня 2023 року 	м.Дніпро	справа № 160/1521/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду                           від 26 квітня 2023 року у справі № 160/1521/23 (суддя Озерянська С.І., повний текст рішення складено 05.05.2023) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1)                                             № 12031400000521 від 22.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання стосовно оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.11.2022 року та доданими до неї документами, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні суду;
- визнати протиправним та скасувати рішення № 1 від 19.01.2023 року Павлоградського відділу Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
В обґрунтування позову зазначала, що 30.11.2022 року вона звернулася із заявою про оформлення та видачу посвідки на тимчасове проживання та пакетом документів до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області. 10 січня 2023 року надійшло рішення № 12031400000521 від 22.12.2022 року від Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, відповідно до якого на підставі підпункту 7 пункту 61 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, відмовлено в оформленні(видачі) посвідки на тимчасове проживання. 16 січня 2023 року позивач звернулася до Служби Безпеки України, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України із заявою (зверненням) з приводу того, чи вчинялися дії, як іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, або чи вчинялися нею, як іноземцем злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або чи розшукується у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, а також з приводу надання інформації щодо неї, чи вносилися відомості до ЄРДР як підозрюваної, обвинуваченої, свідка, якщо так то надати номери кримінальних проваджень та попередню кваліфікацію за статтями КК України. Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України своїм листом № П-1139/16 від 24.01.2023 року надав шляхом направлення на електронну поштову адресу відповідь на заяву (звернення) позивача від 16 січня 2023 року стосовно інформації щодо дій, які підпадають під дії перелічені у підпункті 7 пункту 61 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, та відповідно даної відповіді вбачається, що станом на 24.01.2023 року відомості стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інформаційно-аналітичній системі «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відсутні. За даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 24.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває. Враховуючи наведене, позивач вважає оскарженні рішення протиправними.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня               2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дії позивача, як іноземця, перелічені у підпункті 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, не підтверджені законними та допустимими доказами, то інформація органів влади України, яка стала підставою для прийняття відповідачем-1 рішення № 12031400000521 від 22.12.2022 року є припущеннями. Вказує, що саме з 10 січня 2023 року позивач мала обов`язок на протязі 7 днів з`явитися до органів міграційної служби та/або залишити територію України, або оскаржити рішення міграційної служби, а тому вважає, що суд 1 інстанції помилково не врахував те, що буде у даному випадку порушено право позивача на правову визначеність щодо того, з якого часу відбувається перебування її як іноземця на території України без поважних причин.
Відповідачем-1 було подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач стверджує, що судом повно встановлені обставини справи, прийнято законне і обґрунтоване рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відовідач-2 та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористались.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим 21.11.2019 року.
31.08.2019 року позивач уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 .
30.11.2022 року громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України.
01.12.2022 року з метою мінімізації загроз у сфері національної безпеки в умовах воєнного стану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було направлено запит вих. № 1201.3.1-19522/12.3-22 до відділу контррозвідки Управління СБУ у Дніпропетровській області щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України.  
14.12.2022 року на адресу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області  надійшло клопотання від 13.12.2022 за вих.№ 55/2-4164 Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, щодо громадянки рф ОСОБА_1 . У вищезазначеному поданні СБУ міститься інформація, що Управлінням СБ України в Дніпропетровській області відповідно до п.13 ч.І ст.24 ЗУ «Про службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі пунктів 7,11,п 61 ПКМУ № 322 від 25.04.2018року. 
22.12.2022 року Головним управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області  прийнято рішення № 12031400000521 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. рф. ОСОБА_1 на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322.
19.01.2023 року Павлоградським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопоушення.
19.01.2023 року Павлоградським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення 
19.01.2023 року Павлоградським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 18.02.2023 року.
В рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства зазначено, що за результатами розгляду матеріалів щодо ОСОБА_1 було встановлено, що 19.01.2023 року під час перевірки дотримання іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженку рф, паспорт НОМЕР_2 від 21.11.2019 року МВС рф строком дії до 21.11.2029 року. Під час перевірки з`ясовано що ОСОБА_1 документована посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_3 , виданою 21.12.2021 року на строк дії до 20.12.2022 року. ОСОБА_1 звернулась за її обміном, але у видачі посвідки було відмовлено на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322. ОСОБА_1 від виїзду з України ухилилась, перейшла на нелегальне становище. Таким чином гр. російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України та вимоги ч. 3 статті 3, статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Не погоджуючись з рішенням про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та зазначає наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,  Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з частиною 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та  порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає та встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI ( Закон №3773-VI).
Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» надано визначення поняття іноземця та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, як іноземця та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, посвідка на тимчасове проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини 1 статті 1 цього Закону).
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант – це, зокрема, іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеною їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частинами 1 -3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини 14 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій- тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Згідно з частиною  14 статті 5 цього Закону, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною 14 статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється для іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України – за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,  передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.
Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною 14 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» становить один рік. Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.
Отже, наведені норми Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачають право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином України та посвідки на тимчасове проживання.
При цьому, приписами чинного законодавства встановлено чіткий порядок дій органу міграційної служби щодо розгляду поданих заяв іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, для оформлення посвідок.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі – Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до пункту 1 Порядку №322, посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до пункту 7 Порядку №322, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.
Згідно із пунктом 19 Порядку №322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.
Відповідно до пункту 21 Порядку №322, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.
Пунктом 22 Порядку встановлено, що у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.
Відповідно до положень пунктів 53-59 Порядку №322, видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.
Згідно підпунктами 7 та 11 пункту 61 Порядку №322, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; в інших випадках, передбачених законом.
З аналізу наведених норм вбачається, що згідно із підпунктом 7 пункту 61 Порядку №322, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином.
Оскарженим рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 22.12.2022 року відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 саме на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку №322.
Рішення прийняте враховуючи лист Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 13.12.2022 року  №55/2-2902-нт-вих, яким повідомлено, що управлінням отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11 пункту 61 постанови КМУ №322.
27.02.2023 року до режимно-секретного відділу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Управління СБУ у Дніпропетровській області надійшов лист №55/2-936-т від 20.07.2022 року з грифом секретності «Таємно».
Проте, колегія суддів не надає оцінку зазначеному документу як доказу у справі, оскільки позивач не оскаржує в рамках даної справи дій чи рішень Управління СБУ у Дніпропетровській області.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 12031400000521 від 22.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання судом відмовлено, вимога зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання стосовно оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , не підлягала задоволенню як похідна.
Стосовно рішення Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 19.01.2023 року, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 67 Порядку №322, передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.
Відповідно до підпункту 7 пункту 71 Порядку №322, посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії.
З аналізу наведених норм вбачається, що після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.
Враховуючи відмову у видачі позивачеві нової посвідки на тимчасове проживання, закінчення строку дії попередньої посвідки на тимчасове проживання 20.12.2022 року, позивач повинна була виїхати з території України в семиденний термін.
В свою чергу, протоколом від 19.01.2023 року встановлено, що громадянка рф ОСОБА_1 з грудня 2022 року проживає на території України за посвідкою на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився.
Відповідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.01.2023 року за порушення ч.3, ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн..
Враховуючи правомірність рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання, проживання громадянки російської федерації без документу на право проживання в Україні, нездійснення виїзду після закінчення строку перебування, позивач порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність ухвалення відповідачем-2 рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.
Підстав для заборони примусового повернення позивача, встановлених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» судом не встановлено.
У даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
При цьому, не враховуються посилання позивача на тривалий час проживання в Україні, наявність укладеного шлюбу та народження дитини, її громадянська позиція, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень (в тому числі, у зв`язку з наявністю родинних відносин) із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.
З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня            2023 року у справі № 160/1521/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак