Справа № 127/5666/23
Провадження № 22-ц/801/1410/2023
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року	Справа № 127/5666/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
               суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної митної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 року, -
в с т а н о в и в :

01.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом (вх № 16283) до Вінницької митниці Державної митної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 04.10.2022 Вінницькою митницею в особі в. о. начальника Дудорової Т. Ю. було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0401/401000/22, якою ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 485 МК України та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 14220,66 гривень. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2022 року по справі № 127/24589/22 визнано протиправною та скасовано постанову Вінницької митниці в справі про порушення митних правил № 0401/401000/22 від 04.10.2022; справу про адміністративне правопорушення закрито. 
Позивачка вважає, що безпідставним притягненням її до адміністративної відповідальності, діями Вінницької митниці їй була заподіяна моральна шкода. На думку позивачки, сам факт здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження. Винесення відповідачем неправомірної постанови поставило під сумнів ділову репутацію позивачки, завдало непоправної шкоди її престижу та діловій репутації. 
Виходячи з наведеного, з урахуваннями виправленої позовної заяви /т.1 а. с. 62-68/, ОСОБА_1 просила стягнути за рахунок держави, шляхом списання Державним казначейством України у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 58066 грн у відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області суду від 31.03.2023 року замінено первісного відповідача – Державну казначейську службу України належним відповідачем – Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області /т. 1 а. с. 80-81/.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000,00 гривень компенсації моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про стягнення моральної шкоди в сумі 58066 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, визначений законом, становить 29033 грн. Позивачу спричинена моральна шкода, розмір якої повинен бути визначений не менше ніж подвійний розмір мінімально визначеного в законодавстві, тобто 58066 грн. 
У відзиві (вх № 5258 від 19.06.2023 року) на апеляційну скаргу Вінницька митниця, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення. 
Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області подано відзив (вх № 5342 від 22.06.2023 року) на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість аргументів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справа переглядається в межах вимог апеляційної скарги, щодо правильності визначення розміру стягнутої моральної шкоди.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції, в частині, що переглядається, відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.
У справі встановлено наступні обставини.
04.10.2022 в.о. начальника Вінницької митниці Дудоровою Т.Ю. було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0401/401000/22, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 14220,66 гривень. /т. 1 а. с. 13-14/. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2022 року у справі № 127/24589/22 , яке набрало законної сили 03.01.2023 року, було визнано протиправною та скасовано постанову Вінницької митниці в справі про порушення митних правил № 0401/401000/22 від 04.10.2022 року, а справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що беручи до уваги характер моральних страждань, які перенесла позивачка, враховуючи певні її турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій посадових осіб Вінницької митниці, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення Вінницької митниці до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості, вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 2 000, 00 гривень, що буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади.
Висновок суду першої інстанції зроблений за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). 
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вінницький апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є набрання законної сили рішенням суду від 22.12.2022 року у справі № 127/24589/22 про визнання протиправною та скасування постанови Вінницької митниці у справі про порушення митних правил № 0401/401000/22 від 04.10.2022 й закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю складу порушення митних правил, передбачених статтею 485 МК України.
При цьому, суд зазначає, що у даному випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення його вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачу спричинена моральна шкода, розмір якої повинен бути визначений не менше ніж подвійний розмір мінімальної заробітної плати відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі – Закон № 266/94-ВР), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Відповідно ч.3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом № 266/94-ВР передбачено порядок відшкодування понесеної моральної шкоди, проте суб`єкт вчинення таких дій є спеціальним.
Органи Державної митної служби України не підпадають під суб`єктів, незаконні дії яких дають підстави застосувати положення частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР, оскільки не відносяться до органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування та не входять до системи прокуратури чи суду. 
Крім цього, позивач не перебувала під слідством чи судом в розумінні Закону № 266/94-ВР. Період між винесенням постанови відповідачем та ухваленням рішення у справі № 127/24589/22 виник через оскарження постанови Вінницької митниці, а не через притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому зазначений період не є таким, що відповідає критеріям частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР.
Судом першої інстанції при ухваленні рішення правомірно визначено розмір моральної шкоди 2000 грн, враховано всі обставини справи, принцип розумності, справедливості та співмірності. Окрім цього, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується також суд апеляційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. 
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 року у даній справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                             Л. О. Голота 
Судді:                                                                        Т. О. Денишенко 
В. П. Рибчинський