ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 522/9232/23-Е	
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі — Жигайлової О.Е.

          розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора 2 батальйону 3 роти взводу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Бондарчука Вадима Станіславовича  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив скасувати постанову серії ЕАС №6922519 від 01.05.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за недоведеністю та відсутністю складу правопорушення згідно ст. 247 КУпАП;
- стягнути на користь позивача з Департаменту патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.05.2023 р. інспектором 2 батальйону 3 роти взводу УПП в Одеській області ДПП лейтенантом Бондарчуком В.С. виніс постанову серії ЕАС № 6922519 від 01.05.2023 р. та притягнув позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ст. 126 ч.2 КУпАП за те, що він керував двоколісним транспортним засобом без мотошолому і при перевірці не надав документи, а саме посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керувати цим транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а ПДР України. З даною постановою позивач не погоджується, оскільки жодного правопорушення не вчиняв, оскільки він керував електричним транспортним засобом марки “AM800DQT-K” потужністю 0,8 кВТ (800Ватт), про що є висновок експертного дослідження №ЕД-19/116-23/7643-АВ від 09.05.2023 року. Позивач вказує, що зазначений електричний  транспортний засіб не підлягає державній реєстрації та не передбачає отримання посвідчення водія відповідної категорії, так як має потужність двигуна 0,8 кВт (800 ватт) і не є механічним транспортним засобом.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6922519 від 01.05.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КпАП України в сумі 3400 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції  на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрати на професійну правничу допомогу. Доводами апеляційної скарги зазначено, що електроскутер можливо прирівняти до мопеду, який є механічним транспортним засобом, лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт. Наведені у сукупності положення п.1.10 та п.2.13 ПДР на практиці означають, що пристрої (електровелосипед, електроскутер і т.д.) у яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні п.1.10 ПДР, а значить вони не потрапляють під вимогу п. 2.13 ПДР стосовно права на управління транспортними засобами категорії А1 з потужністю мотора від 3 кВт до 4 кВт тільки при наявності «посвідчення водія на право керування ТЗ відповідною категорією». Тобто, положення п.1.10 та п.2.13 ПДР взаємодіють між собою. Апелянт вказує, що оскільки електроскутер марки «AM800DQT-K» це транспортний засіб, який за своїми технічними характеристиками не можна прирівнювати до мопедів або інших механічних транспортних засобів, вимоги, які встановлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до ОСОБА_1 . Отже, на думку апелянта, електроскутер марки «AM800DQT-K» не є мопедом в розумінні ПДР. Якщо електроскутер не прирівнюється до мопеда або мотоциклу, відповідно на водія не поширюється обов`язок щодо перебування в застебнутому мотошоломі.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник відповідача - Департаменту патрульної поліції зазначає, що в ч. 2 ст. 126 КУпАП вказано відповідальність за керування транспортним засобом, а не механічним транспортним засобом (оскільки це є різні поняття). Відповідно до п. 2.13 ПДР України, апелянт для керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт, зобов`язаний був мати посвідчення на право керування транспортним засобом категорії А1  та у відповідності до п. 2.4 ПДР України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія. Під час перевірки документів ОСОБА_1 , поліцейським Бондарчуком В.С. через інформацію в базі Інформаційно-телекомунікаційні системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі-ІПНП) було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має водійського посвідчення та ніколи його не отримував. В обґрунтування своєї правової позиції представник посилається на постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду. З огляду на зазначене, представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023 року у справі № 522/9232/23-Е - без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу другим відповідачами до суду не надано.          
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
26 липня 2023 року до суду від апелянта  та представника Департаменту патрульної поліції надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01.05.2023 року інспектором роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Бондарчуком В.С. постановою серії ЕАС №6922519 водія транспортний засіб XIAOMI AM800DQT-K було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2  ст.126 КпАП України  та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 гривень.
У постанові серії ЕАС №6922519 від 01.05.2023 року зазначено, що 01.05.2023 року о 21:41 год. м. Одеса, вул. Дерибасівська, 15 гр. ОСОБА_1 керував двуколісним тз XIAOMI БН без мотошолому, при перевірці документів не надав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керувати цим тз, чим порушив п. 2.1.а. ПДР- керування т/з особою, яка не має права керувати таким т/з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2  ст.126 КУпАП.
У зв`язку з вищезазначеним, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2  ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі по тексту -  КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн. (а.с. 18).
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова у справі про притягнення ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП  прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства України, відповідає вимогам  ст.283 КУпАП  у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.
На переконання суду, відповідачем в порядку ч.2ст.77 КАС України  було доведено правомірність свого рішення, оскільки судом було встановлено, що позивачем було вчинено порушення п.2.1.а  ПДР  України, за що передбачена відповідальність за ч.2  ст.126 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.2  ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 9 КУпАП  визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 14 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII  вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3  Правил дорожнього руху  затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306  (далі -  ПДР) зазначено, що Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно  п. 2.3.г  ПДР  для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
Відповідно до 2.1.а), б)  ПДР  водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
За приписами п.2.4.а)  ПДР  на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в  пункті 2.1.  ПДР.
Відповідно до  п.1.10.  ПДР  України: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Термін «мопед» позначає в  Правилах дорожнього руху  категорію двоколісних транспортних засобів, які за своїми технічними характеристиками поступаються більш швидким двоколісним транспортним засобам і перевищують велосипеди. Мопед незалежно від його зовнішнього вигляду має такі характерні ознаки: двигун до 50 см3  та/або електродвигун потужністю до 4 кВт. Якщо двоколісний транспортний засіб обладнаний одночасно педалями та електродвигуном потужністю до 4 кВт, то він прирівнюється до мопеда, а особа, яка керує ним зобов`язана мати посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «А1». Максимальна швидкість руху мопеда обмежується 60 км/год.
Відповідно до  п.2.13  ПДР  України транспортні засоби належать до таких категорій: зокрема, до категорії А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Таким чином, керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт, дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1.
Як вже зазначалось, Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» 30.06.1993 року №3353-XII кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано, зокрема:
мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» 30.06.1993 року №3353-XII водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також інші документи, передбачені законодавством.
Слід також враховувати, що відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
У пункті 3 Положення від 08.05.1993 року №340 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються, зокрема, на категорії:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Слід зазначити, за правилами частини 2 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 283 КУпАП передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Також, виходячи з обставин справи, слід враховувати, що позивач заперечує правомірність накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, що в силу приписів частини 2 статті 77 КАС України зобов`язує відповідача довести правомірність свого рішення та дій і обґрунтованість адміністративного стягнення.
Водночас, відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як встановлено судом першої інстанції характеристики транспортного засобу XIAOMI AM800DQT-K (електромопед), яким керував ОСОБА_1 згідно технічної характеристики складає потужність електродвигуна 800 Вт.
Позивачем, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі наголошено, що останній повністю заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, так як він не є суб`єктом вчинення вказаних правопорушень, оскільки транспортний засіб, яким він керував не є механічним транспортним засобом і не підлягає державній реєстрації, адже має потужність двигуна менше ніж 3 кВт.
Проте, на переконання колегії суддів, транспортний засіб XIAOMI  AM800DQT-K, яким керував позивач, хоч і не є механічним, адже обладнаний електродвигуном потужністю менше 3 кВт, проте являється двоколісним транспортним засобом, який за своїми технічними характеристиками прирівняний до мопеду.
При цьому, судова колегія зазначає, що водіями вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.
З огляду на вищевикладене, відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху, частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Положення від 08.05.1993 року №340, позивач для керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт, зобов`язаний був мати посвідчення водія категорії «А1» та відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху і статті 16 Закону України «Про дорожній рух» виконати свій обов`язок, пред`являти на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія.
Згідно перевіреної поліцейським інформації в базі Інформаційно-телекомунікаційні системи «Інформаційний портал Національної поліції України», громадянин ОСОБА_1 , водійське посвідчення, у тому числі категорії А1, не отримував.
Не дотримання, з помилкових міркувань, вказаних вимог позивачем не заперечується.
Враховуючи викладене, оскільки висновки інспектора патрульної поліції є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, під час прийняття оспорюваної постанови інспектор патрульної поліції діяв на підставі та у межах своїх повноважень, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позову без задоволення.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик