ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/1102/22  Номер провадження 33/814/1301/23	Головуючий у 1-й інстанції Калько О.С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Андрейко Я.Г., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Пропадущого Андрія Володимировича на постанову судді Київського районного суду міста Полтави від 08 листопада 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Київського районного суду міста Полтави від 08 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 02.02.2022 о 03 год. 37 хв. він керував автомобілем ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Олександрівський, 182 в м. Харків з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив вимогу п.п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 - адвокат Пропадущий Андрій Володимирович, подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду міста Полтави від 08 листопада 2022 року, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята судом першої інстанції за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На підтвердження своєї позиції посилається на те, що матеріали справи не містять доказів підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, апелянт посилається на те, що відсутні належні докази правомірної зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції.
Скаржник стверджує, що матеріали справи не містять відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що при розгляді справи ОСОБА_1 не був присутнім, оскаржувану постанову поштою не отримував. 03.05.2023 року звернувся до адвоката, після чого ознайомився із тексом оскаржуваної постанови.
Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Враховуючи те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не брав участі в судовому засіданні під час розгляду справи (а.с.14-15), із повним текстом оскаржуваної постанови ознайомився 03.05.2023 року, тому подана його захисником 15.05.2023 року апеляційна скарга підлягає розгляду.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.02.2022 о 03 год. 37 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Олександрівський, 182 в м. Харків з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив вимогу п.п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ААБ №301483 від 02.02.2022 (а.с.1), направленням (а.с.4), поясненням свідка ОСОБА_2 (а.с.5), поясненнями свідків в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду (а.с.6,7), рапортом (а.с.8,9), матеріалами відеозйомки (а.с.10).
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Відповідно до положень п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд відхиляє з наступних підстав.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 питає у працівників поліції щодо законної причини його зупинки (хронологічний відрізок відеозапису із нагрудної камери №471571 - 04:18:06), ОСОБА_1 просить працівника поліції покликати того інспектора, що його зупинив (04:19:20). Коли за викликом ОСОБА_1 на 102 приїхав наряд, він їм почав пояснювати, що його зупинили співробітники поліції (04:26:49).
Твердження апелянта щодо того, що відсутні належні докази правомірної зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, суд не бере до уваги з тієї підстави, що відеозапис, долучений до матеріалів справи містить фіксацію, як ОСОБА_1 було вказано, що його зупинили за повідомленням свідка ОСОБА_2 , на думку якого ОСОБА_1 підозріло керував транспортним засобом і може перебувати в стані сп`яніння, що становить небезпеку для оточуючих. 
Доводи апелянта щодо того, що матеріали справи не містять відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, суд відхиляє, адже відеозаписом з місця оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення зафіксовано, як працівник поліції чітко та неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про виявлені у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, повідомляв про зміст п.2.5. ПДР України та про відповідальність за порушення даного пункту ПДР. ОСОБА_1 при цьому ухилявся, мотивуючи своє небажання їхати в даний момент, адже він чекав на інший екіпаж поліції, він вимагав викликати інших патрульних тощо.
Інші твердження апелянта не спростовують встановленого в ході розгляду справи факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому судом не приймаються.
Із системного аналізу матеріалів цієї справи можна дійти висновку, що поведінка ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не була такою, що відповідає обстановці, що однозначно є підставою для законної вимоги працівників поліції щодо проходження такою особою огляд у встановленому законом порядку. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Пропадущого Андрія Володимировича задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пропадущого Андрія Володимировича - залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду міста Полтави від 08 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                         Г.Л. Карпушин