Справа № 760/14697/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3545/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Муранова-Лесів І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 липня 2023 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                              Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                   Шпирук Ю.С.
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Баховського Михайла Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Муранової-Лесів І.В., у справі № 760/14697/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій Анна Володимирівна, про стягнення суми грошових коштів, переданих за попереднім договором,-  
 
                                     УСТАНОВИВ:  
 
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А.В., про стягнення суми грошових коштів, переданих за попереднім договором. Зазначав, що 02 лютого 2018 року між ним та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, відповідно до п.1.1. якого сторони зобов`язалися в майбутньому в обумовлений Розділом 6 цього договору строк, укласти і належним чином оформити договори купівлі-продажу нерухомого майна на умовах, і в порядку, визначених цим договором. Відповідно до п.6.1. договору за домовленістю сторін дата укладення та нотаріального посвідчення основних договорів мала здійснюватися до 02 червня 2018 року. На виконання п.5.1 договору він передав відповідачу грошові кошти в сумі 376 110,00 грн., що було еквівалентно 13 500,00 доларів США згідно курсу НБУ станом на 02 лютого 2018 року. Відповідач в порушення свого обов`язку не уклав із ним основні договори у строк до 02 червня 2018 року, тобто фактично не виконав договір. 12 травня 2021 року він направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, переданих за вказаним договором, яку відповідач не отримав, і кошти до цього часу не повернув. Посилаючись на вимоги ст.ст. 626, 628, 635, 570, 1212 ЦК України, зазначав, що передана відповідачу сума коштів є авансом та підлягає поверненню власнику. З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти, передані за попереднім договором від 02 лютого 2018 року в сумі 376 110,00 грн.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти передані за попереднім договором від 02 лютого 2018 року в сумі 376 110,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 761,10 грн., а всього на загальну суму 379 871,10 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Баховський М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення,яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що позивач у власних інтересах приховує фактичні обставини події, яка відбулась 02 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , коли був укладений попередній договір, а саме, що в укладенні договору брав участь посередник (забудовник) ОСОБА_3 , який домовлявся з ОСОБА_2 про умови купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки та отримував від ОСОБА_2 кошти. Відповідач ОСОБА_1 від ОСОБА_2 кошти не отримував. Також зазначив, що зі слів ОСОБА_3 відповідачу відомо, що ОСОБА_2 відмовився укладати основний договір, після чого ОСОБА_3 знайшов нового покупця і повернув ОСОБА_2 кошти, отримані при укладенні попереднього договору. Після цього ОСОБА_2 протягом 3-х років не пред`являв жодних претензій ОСОБА_1 стосовно виконання зобов`язань за попереднім договором. Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, вважає, що справа розглянута з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки за місцем проживання відповідача справа підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області. 
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
В судовому засіданні ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк до 02 червня 2018 року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим договором (а.с. 8-9).
Відповідно до п. 1.2. вказаного договору нерухомим майном є:
- незакінчений будівництвом житловий будинок під АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка під № НОМЕР_1 , кадастровий номер 3220880903:04:003:0175, площею 0,06 га, розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).;
- земельна ділянка площею 0,03 га, яка утвориться шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер 3220880903:04:003:0176, площею 0,1 га, розташованої на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
За змістом п. 2.1. попереднього договору продавець погодився продати, а покупець погодився придбати нерухоме майно за ціною 1 532 300,00 грн., що еквівалентно 55 000,00 доларів США згідно курсу НБУ станом на 02 лютого 2018 року.
Відповідно до п. 5.1 договору підписанням цього договору сторони засвідчили, що покупець в рахунок належних за основними договорами платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу вищевказаної нерухомості та своєї платіжної спроможності передав, а продавець отримав гроші в сумі 376 110,00 грн., що еквівалентно 13 500,00 доларів США згідно курсу НБУ станом на 02 лютого 2018 року. Зазначена сума буде зарахована у належний з покупцем платіж за основними договорами.
Відповідно до умов п. 5.2. у випадку невиконання цього договору продавцем, він зобов`язується повернути покупцю протягом 5 днів з дати направлення письмової вимоги покупцем суму завдатку в повному обсязі.
Крім того, п. 5.3 передбачено, що в разі відмови покупця від посвідчення основних договорів у термін встановлений цим договором, продавець зобов`язується повернути останньому суму завдатку в повному обсязі.
12 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про повернення суми коштів, переданих останньому за попереднім договором від 02 лютого 2018 року у зв`язку з невиконання продавцем цього договору. 
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача коштів у розмірі 376 110,00 грн., що були передані позивачем відповідачу за попереднім договором від 02 лютого 2018 року.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що в зв`язку з не укладенням сторонами основних договорів (купівлі-продажу нерухомого майна), зокрема, з причин очевидного недотримання відповідачем взятих на себе зобов`язань, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу отримані в рахунок належних з позивача платежів кошти в зазначеній в договорі сумі 376 110,00 грн. 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року № 296/10217/15-ц.
З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, з причин очевидного недотримання відповідачем взятих на себе зобов`язань, що підтверджується фактом укладення відповідачем щодо цього ж нерухомого майна та до спливу обумовленого сторонами строку попереднього договору з іншим покупцем ( ОСОБА_5 ), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий ОСОБА_2 ОСОБА_1 за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в зазначеній в договорі сумі 376 110,00 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності є безпідставними.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом п.6.1 попереднього договору укладення основних договорів мало буде здійснено сторонами до 02 червня 2018 року.
Отже, визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності слід обраховувати з 03 червня 2018 року.
З долучених до позовної заяви письмових доказів встановлено, що з даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 02 червня 2021 року, про що свідчить відбиток штемпелю АТ «Укрпошта» на описі вкладення до рекомендованого листа та поштовому конверті, тобто в межах строку загальної позовної давності (а.с. 15-а, 16).
Доводи апеляційної скарги про те, що кошти від ОСОБА_2 за попереднім договором від 02 лютого 2018 року отримував не ОСОБА_1 а ОСОБА_3 , є безпідставними та спростовуються умовами вказаного договору. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383  ЦПК України, суд,-
   
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Баховського Михайла Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 27 липня 2023 року.
Суддя-доповідач
Судді