ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 172/265/22
провадження № 51-2114 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
захисника                               ОСОБА_6 ,
засудженого                            ОСОБА_7 ,
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202204142000029, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року  ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за:
-     ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на 100 годин;
-     ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;
-     ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено цивільний позов, а також питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 19 лютого 2022 року, приблизно о 02 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відчинивши хвіртку, проник до домоволодіння  АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 та керуючись прямим умислом, направленим на порушення недоторканості володіння особи, шляхом демонтажу скла та дерев`яної віконної рами проник до житлового будинку, чим порушив право власниці будинку на недоторканість житла.
В подальшому, перебуваючи в будинку ОСОБА_8 , зайшовши до приміщення спальні, де в той час спала остання, здійснив раптовий напад на неї та із застосуванням фізичного насильства, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_8 з використанням геніталій.
Після цього, ОСОБА_7 , отримавши супротив від потерпілої умисно завдав їй в загальній кількості не менше дванадцяти ударів по голові, обличчю та спині, чим спричинив їй легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує про невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК України, оскільки не було належним чином перевірено та проаналізовано доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо істотних порушень кримінального процесуального закону місцевим судом при розгляді даного кримінального провадження. Зокрема, апеляційним судом не надано відповіді на доводи скарги щодо підготовчого судового засідання, яке було проведено з порушенням норм КПК України, також, на думку сторони захисту, була порушена черговість допиту як потерпілої так і свідка в суді першої інстанції, що також є порушенням норм кримінального процесуального закону. Вважає, що судом апеляційної інстанції не спростовано доводів апеляційної скарги засудженого щодо не визнання ним вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 зазначав про те, що погоджуючись раніше у вчиненні злочинів діяв під психологічним примусом працівників поліції, які стверджували, що покарання у зв`язку з визнанням ним вини буде призначене не реальне, а з випробуванням. Також вважає недопустимими докази в даному кримінальному провадженні.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, зазначених в ній.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор під час касаційного розгляду вважала за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 - без зміни. 
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Наведені вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження були дотримані.
З урахуванням наведеного, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Так, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, зокрема і засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд навів мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну  оцінку вчиненому.
За встановлених місцевим та апеляційним судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 152 КК України кваліфіковані правильно.
В основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання: самого засудженого ОСОБА_7 про події, за які його засуджено, де він визнав повністю свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях; потерпілої ОСОБА_8 ; свідка ОСОБА_9 ; даними, які містяться в: протоколі огляду місця події з фото-таблицею від 19 лютого 2022 року, висновку експерта № 1-С від 25 лютого 2022 року, протоколом проведення слідчих експериментів від 19 лютого та 15 квітня 2022 року, висновком експерта № 18-2022р./Е додаткової судово-медичної експертизи від 28 квітня 2022 року, висновком експерта № 2-С від 11 березня 2022 року, протоколом огляду предмету від 22 лютого 2022 року, висновком експерта № СЕ-19/104/-22/6877-Д від 28 березня 2022, висновком експерта № 106/2 від 11 квітня 2022 року, висновком експерта №106/3 від 08 квітня 2022 року, висновком експерта № 106/4 від 11 квітня 2022 року, висновком експерта № 106/5 від 11 квітня 2022 року, висновком експерта № 195 від 26 квітня 2022 року, висновком судово-психіатричної експерта № 145 від 27 квітня 2022 року. Вказані докази є логічними, послідовними та беззаперечними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх правдивості. Безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 164 КК України. 
Вирок суду достатньо вмотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Згідно зі ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції мають зазначатися узагальнені доводи осіб, котрі подали апеляційні скарги, мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, та положення закону якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі вищевказаного суду має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Переглядаючи вирок місцевого суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну і повну оцінку викладеним в апеляційних скаргах, зокрема і засудженого, доводам, у тому числі і тим, на які його захисник послався у своїй касаційній скарзі, й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та обґрунтованою.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо порушень, на його думку, вимог кримінального процесуального закону місцевим судом у підготовчому засіданні, то вони є необґрунтованими, оскільки ніяким чином не порушують права засудженого на захист та стосуються виключно інтересів потерпілої сторони та щодо яких ні остання, ні представник потерпілої не заперечували.
Під час судових дебатів у суді першої інстанції як захисник ОСОБА_6 , так і засуджений ОСОБА_7 взагалі не зазначали щодо недопустимості доказів у даному кримінальному провадженні або щодо будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону. Навпаки, погоджувались з кваліфікацією кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 та висловлювались лише з приводу призначення покарання.
З огляду на те, що доводи захисника в касаційній скарзі захисника висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених у справі обставин, а тому, на підставі ст. 433 КПК України, не можуть бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
На думку колегії суддів, призначене покарання ОСОБА_7 , є обґрунтованим та за своїм видом і розміром відповідає вимогам статтям 50, 65 КК України.
Отже, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, не встановлено, тому касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                        ОСОБА_3