ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5240/23 Справа № 266/2370/14 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
розглянувши у спрощеному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про видачу дубліката виконавчого документа,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 266/2370/14-ц - повернуто заявнику без розгляду.
       Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
       Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з підстав ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки заявником, всупереч вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України, не подано до суду докази надіслання (надання) копії цієї заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
       Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
       Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
       Процесуальні питання видачі дубліката виконавчого документу врегульовані у підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, відповідно до якого до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
       Як вбачається з ухвали місцевого суду, повертаючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа без розгляду, місцевий суд керувався статтями 182, 183 ЦПК України.
       Стаття 182 ЦПК України наводить перелік заяв, клопотань і заперечень, що можуть бути подані учасниками справи під час розгляду справи.
       Статтею 183 ЦПК України врегульовані загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання і заперечення.
       Частину 2 статті 183 ЦПК України згідно із Законом № 460-ІХ від 15.01.2020 було доповнено другим абзацом, відповідно до якого законодавець доповнив норму зазначенням про «скарги» поряд із заявами, клопотаннями і запереченнями, а також розширив тлумачення, зазначивши: «які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень».         Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
       При цьому, процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень у цивільних справах, врегульовані Розділом VI ЦПК України, а процесуальний порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульований Розділом VІI ЦПК України.
       Згідно з ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини 1 або 2 цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
       Висновок місцевого суду про те, що заява про видачу дубліката виконавчого листа не відповідає вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а отже має бути повернута заявникові на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, є помилковим, оскільки вимоги статті 183 ЦПК України не регулюють питання подачі заяви про видачу дубліката виконавчого листа, процесуальний порядок вирішення якого визначений Перехідними положеннями ЦПК України.
       При цьому, апеляційний суд зазначає, що судова практика щодо застосування вимог ч. 4 ст. 183 ЦПК України при вирішенні судом процесуальних питань на стадії виконання судових рішень, є відмінною в залежності від порушеного перед судом процесуального питання.
       Так, при вирішенні подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку, в постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 591/1581/20 Верховний Суд погодився з висновками судів про необхідність дотримання державним виконавцем вимог ст. 183 ЦПК України. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення (надання) іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділи VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України).
       У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 при розгляді скарги на дії державного виконавця Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги частини 2 статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин 1 або 2 цієї статті. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.
       Процесуальні питання щодо видачі дубліката виконавчого документу винесені законодавцем в Перехідні положення ЦПК України, що передбачають окремий процесуальний режим розгляду відповідного питання, який чітко не врегульований.
       Положення підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України не містять таких процесуальних вимог як надіслання її копії іншим учасникам справи та таких процесуальних наслідків як повернення заяви без розгляду у зв`язку із ненаданням заявником доказів надіслання її копії іншим учасникам справи.
       За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа процесуальний документ - заяву про видачу дубліката виконавчого документу - заявник направляти не зобов`язаний іншим учасникам справи.
       Апеляційний суд, при цьому, враховує актуальну практику Європейського Суду з прав людини, яка спирається на такі загально-правові категорії принципу правової визначеності, як «якість та точність закону», «законні очікування», тощо.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
       Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий:
       Судді: