ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року	Львів	Справа № 461/2169/23 пров. № А/857/11127/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П.,  Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Хомин Ю.Є.,
за участю представника позивача                              Снігур Г.М.,
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року, прийняте суддею Радченко В.Є. у м. Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (надалі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП №1101537811 від 08.03.2023.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 відмовлено в задоволенні позову.
Суд першої інстанції виходив з того,  що сам факт знаходження транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої територiп є суттєвим перешкоджанням дорожньому руху. Із наданих відповідачем фотозображень вбачається наявність в`їзної брами, ширина якої є достатньою для проїзду через неї транспортних засобів, в тому числі мотоциклів, мопедів, велосипедів. На наявність виїзду з прилеглої території в місці, де був розміщений транспортний засіб позивача, вказує відокремленість дорожнього полотна виїзду від тротуару шляхом використання бордюрного каменю та відмінного дорожнього каменю (бруківки). На наданих фотознімках вбачається, що транспортний засіб позивача знаходився безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, що порушує вимоги п.15.9 «и» розділу 15 ПДР та п.п. «з» п.2 ч.3 ст.365-4 КУпАП.
Суд зазначив, що позивачем була здійснена зупинка безпосередньо в місці виїзду з двору.
Суд звернув увагу і на те, що представник позивача підтвердила факт знаходження транспортного засобу позивача 19.01.2023 за адресою: м.Львів, вул. Костюшка,14 та те, що останній дійсно здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, на що прямо вказує інспектор в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що для висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, суд І інстанції зобов`язаний пересвідчитися у тому, що порушення правил зупинки потягло за собою створення перешкод дорожньому руху або загрози дорожнього руху.
В матеріалах справи немає належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння позивачем порушення п.п. «и» п. 15.9 р. 15 ПДР, а також що таке порушення, якщо воно мало місце, потягло за собою створення перешкод дорожнього руху або загрози дорожнього руху.
Крім того, позивач пояснив відповідачу, що проживає за адресою АДРЕСА_1 та здійснив зупинку автомобіля з метою відчинення вхідних дверей до під`їзду та перестановки автомобіля у дворі з метою припаркування власного авто. 
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що  постановою інспектора з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки департаменту міськоп мобiльності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ніколайчуком Григорієм Олександровичем серія РАП №1101537811 вiд 08 березня 2023, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмiрi 680 грн. за ч. 3 ст.122 КУпАП за те, що 19 сiчня 2023 о 14 год. 05 хв. водієм транспортного засобу AUDI A6 д.н. НОМЕР_1 здійснено стоянку в межах виїзду з прилеглої території за адресою: м.Львові на вул.Костюшка, 14 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до підпункту «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст.14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису)(за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у не оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фото фіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано
1) дату порушення 19.01.2023 ;
2) місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта: м.Львів, вул. Костюшка Т.14
3) географічні координати: 49.839810,24.020587;
4) час вчинення порушення: 14:05:31 (а.с.81-87).
Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу logic instrument fieldbook, про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення (а.с.7).
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Із матеріалів справи (фотофіксації - а.с.81-87) вбачається наявність в`їзної брами, ширина якої є достатньою для проїзду через неї транспортних засобів, в тому числі мотоциклів, мопедів, велосипедів. На наявність виїзду з прилеглої території в місці, де був розміщений транспортний засіб позивача, вказує відокремленість дорожнього полотна виїзду від тротуару шляхом використання бордюрного каменю та відмінного дорожнього каменю (бруківки). 

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що із фотознімків вбачається, що транспортний засіб позивача знаходився безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, що порушує вимоги п.15.9 «и» розділу 15 ПДР та п.п. «з» п.2 ч.3 ст.365-4 КУпАП.
Про наявність фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а також розміщено на вебсайті, а тому такі докази апеляційним судом визнаються належними та допустимими.

З приводу покликання позивача на те, що відповідачем не доведено, що зупинка транспортного засобу створювала перешкоди дорожнього руху або загрозу безпеці руху, колегія суддів зазначає, що для цілей КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема, розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, тощо. Оскільки автомобіль був припаркований з порушенням вимог п.п «и`п. 15.9 ПДР України, то на переконання суду, такий перешкоджав дорожньому руху.
Покликання апелянта на п.1.10 ПДР України, зокрема на те, що судом не з`ясовано час зупинки, то зазначене не знівельовує факт порушення, оскільки норма ч.3 ст.122 КУпАП встановлює, що відповідальність настає за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху незалежно від часу (до 5 хв. чи більше).
Поряд з викладеним, виходячи з наявних фото в матеріалах справи, вбачається фіксування порушення в часі біля хвилини та відсутності на фото водія транспортного засобу.
Крім того, не заслуговує на увагу і факт проживання позивача поряд з місцем вчинення правопорушення, оскільки зазначене жодним чином не впливає на притягнення до адміністративної відповідальності.
Також, прослідковується непослідовність в поясненнях позивача, позаяк в позовній заяві він стверджував, що зупинився висадити пасажирів і розгрузитись, а в апеляційній інстанції його представник стверджує, що зупинився з метою відкрити двері до під`їзду.
Разом з тим, як в першому так і в другому випадку позивач мав би знаходитися біля свого транспортного засобу коли фотофіксувалось порушення, однак наведеного з матеріалів справи не вбачається.
Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року у справі №461/2169/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 21.09.2023.