СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року                                        м. Харків                        Справа № 917/940/22  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Тарасова І.В.;
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Полтаваобленерго” (вх.№699П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/940/22 (повний текст рішення складено 23.03.2023 суддею Кльоповим І.Г. у приміщенні господарського суду Полтавської області) 
за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.Полтава, 
до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", м.Полтава, 
за участі третьої особи Полтавської міської ради, м.Полтава, 
про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" про стягнення 101276,32 грн - заборгованості з орендної плати, 5643,55 грн - пені, 2655,12 грн - 3% річних, 20352,11 грн - інфляційних нарахувань. 
Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором суборенди землі №864 від 17.06.2020 щодо сплати позивачу орендної плати за землю у період користування земельною ділянкою з 01.04.2021 по 16.11.2021.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/940/22 відмовлено у задоволенні позову.
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд мотивував його тим, що обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Однак з наданих позивачем доказів неможливо встановити перебування в оренді у відповідача земельної ділянки, з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717 га, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 18 у період, за який АТ “Полтаваобленерго” заявляє вимогу про стягнення плати за суборенду частини вказаної земельної ділянки. Доказів укладення нового договору суборенди між позивачем та відповідачем щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157 не надано. Водночас відповідачем на земельній ділянці, що перебувала в суборенді побудовано та 20.08.2020 введено в експлуатацію адміністративно-житловий комплекс за адресою: м.Полтава, вул. Старий Поділ, 18, що підтверджується сертифікатом №ТУ122200923343, виданого 23.09.2020. Збудований будинок 07.10.2020 передано на баланс обслуговуючої компанії - ТОВ “Полтавакомунсервіс”, що підтверджується актом приймання-передачі будинку від 07.10.2020. Дана обставина спростовує доводи позивача про фактичне користування ТЗДВ “Полтавтрансбуд” земельною ділянкою у період з 01.04.2021 по 16.11.2021. Господарський суд дійшов висновку про те, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати. Позивач не довів порушення відповідачем (ТОВ “Полтавакомунсервіс”) своїх прав і охоронюваних законом інтересів, тому відсутні підстави для правового захисту його інтересів в межах даного спору, з огляду на заявлені позовні вимоги.
Акціонерне товариство “Полтаваобленерго” з рішенням господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/940/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Стягнути з ТОВ “Полтавтрасбуд” на користь АТ “Полтаваобленерго” 101276,32 грн заборгованості з орендної плати, 5643,55 грн пені, 2655,12 грн – 3% річних та 20352,11 грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Апелянт зазначає таке:
-висновок господарського суду не ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах справи, а саме: документи, що підтверджують проведення поділу 19.03.2021 земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717 га, на три земельні ділянки, а саме: кадастровий номер 5310136700:16:001:0581, площею 0,3187 га (передана в користування АТ «Полтаваобленерго»; кадастровий номер 5310136700:16:001:0583, площею 0,6090 га (під багатоповерховим житловим будинком); кадастровий номер 5310136700:16:001:0582, площею 0,0440 га. Внаслідок зазначеного поділу кадастровий номер 5310136700:16:001:0157 скасовано. На думку апелянта, господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної правової оцінки вищезазначеним доказам; 
-господарським судом проігноровано, що відповідачем не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами факт припинення користування наданою йому для будівництва земельною ділянкою, не надано належних доказів на підтвердження припинення дії договору суборенди земельної ділянки, ураховуючи наявність відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права про титульного володільця земельної ділянки – ТзДОВ «Полтавтрансбуд», але взято до уваги недопустимі докази, що призвело до ухвалення незаконного рішення;
- оскільки державна реєстрація припинення дії договору суборенди станом на 08.10.2020 проведена не була, доводи відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать вимогам закону та не доведені належними та допустимими доказами у розумінні Господарського процесуального кодексу України;
-господарським судом порушено норми процесуального права, зокрема, суд порушив принципи рівності та змагальності, адже взяв до уваги лише позицію відповідача. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/940/22, необхідні для розгляду скарги, та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №917/940/22.
09.05.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Полтаваобленерго” залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 поновлено Акціонерного товариства “Полтаваобленерго” на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/940/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Полтаваобленерго”. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу чи інших заяв та клопотань у даній справі протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Як свідчать матеріали справи, про розгляд справи у письмовому провадженні сторони повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до пункту 4 частини 5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.
Як убачається з матеріалів справи, 19.03.2019 між Полтавською міською радою та ПАТ «Полтаваобленерго» укладено договір оренди землі №1101, згідно з пунктом 1 якого орендодавець на підставі рішення 21 сесії Полтавської міської ради 7 скликання від 19.02.2019 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, надання земельних ділянок та продовження права користування земельною ділянкою ПАТ «Полтаваобленерго», а орендар приймає і оренду земельну ділянку для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії, яка знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ,18.
Згідно з пунктом 2 договору в оренду передається земельна ділянка, площею 9717 кв.м, згідно з планом (схемою) земельної ділянки, що є додатком до цього договору. Кадастровий номер земельної ділянки 5310136700:16:001:0157.
Цей договір укладено на термін з 19.02.2019 по 19.02.2021 після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен за 60 календарних днів, але не пізніше ніж за місяць до спливу закінчення строку договору оренди землі, повідомити письмово орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк (пункт 3.1 договору).
Укладення договору оренди землі на новий строк здійснюється на підставі відповідного рішення Полтавської міської ради (пункт 3.2 договору) (а.с.24-25).
Додатковою угодою №1 від 15.01.2020 до договору оренди землі сторонами внесено зміни до абзацу 2 преамбули договору, пункту 1 договору, а також до пунктів 4.1, 4.2, 4.3 договору щодо розміру орендної плати (а.с.31).
16.11.2021 між Полтавською міською радою та Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» укладено договір №236 оренди землі, згідно з пунктом 1 якого орендодавець на підставі рішення 9 сесії Полтавської міської ради 8 скликання від 16.11.2021 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та продовження права користування земельними ділянками АТ «Полтаваобленерго» надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку для будівництва адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом, яка знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 18. 
Згідно з пунктом 2.1 договору в оренду передається земельна ділянка, площею 0,3187 га. Кадастровий номер земельної ділянки: 5310136700:16:001:0581.
Цей договір укладено строком на 1 рік з дати укладення договору оренди землі. Сторони домовились, що датою укладення цього договору оренди землі є 16.11.2021. Сторони домовились, що цей договір оренди землі діє х 17.11.2021 по 16.11.2022 включно (пункт 3.1 договору) (а.с.33-35).
17.06.2020 між Акціонерним товариством “Полтаваобленерго” (орендар) та Товариством з додатковою відповідальністю “Полтавтрансбуд” (суборендар) на підставі пункту 25 рішення позачергової 29 сесії 7 скликання Полтавської міської ради від 20.12.2019 укладено договір суборенди частини земельної ділянки, без зміни цільового призначення, площею 0,5930 га, що розташована в межах земельної ділянки, кадастровий номер 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 18, що перебуває в користуванні орендаря на підставі договору оренди землі, зареєстрованого в Полтавській міській раді 04.04.2019 за №158-П та додаткової угоди №1 від 05.01.2020, зареєстрованої в Полтавській міській раді 04.02.2020 за №19. Цільове призначення земельної ділянки, що передана в суборенду - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (код КВЦПЗ – 03.15).
Згідно з умовами пункту 3.1 договору суборенди землі договір укладено до 19.02.2021.
Пунктом 4.8 договору суборенди землі встановлено, у разі, якщо суборендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, то за фактичний період користування землею і до моменту укладення нового договору суборендар повинен вносити плату за суборенду за земельну ділянку в розмірах, визначених цим договором.
У пункті 4.1 договору суборенди землі сторони узгодили, що плата за суборенду земельної ділянки згідно з умовами даного договору становить 151914,50 грн на рік. Нарахування плати за суборенду землі починається з 15.01.2020.
Плата за суборенду вноситься суборендарем у грошовій формі щомісяця у розмірі 1/12 частини річної суми за суборенду земельної ділянки, визначеної в пункті 4.1. даного договору протягом 30 календарних днів наступним за останнім календарним днем звітного періоду (який дорівнює календарному місяцю) шляхом перерахування грошових коштів орендарю на рахунок АТ “Полтаваобленерго” (пункт 4.3. договору суборенди землі).
Пунктом 4.7 договору суборенди землі встановлено, що у разі невнесення плати за суборенду у строки, визначені цим договором, справляється пеня від суми заборгованості у розмірі сто двадцяти відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення платежу за кожен день такого прострочення.
Відповідно до пункту 4.8 договору суборенди землі, у разі,  якщо суборендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, то за фактичний час користування землею та до моменту укладання нового договору суборендар повинен сплачувати плату за суборенду земельної ділянки в розмірі, визначеному договором.
Згідно з пунктом 9.4 суборендар узяв на себе зобов`язання, зокрема, своєчасно вносити плату за суборенду.
Відповідно до пункту 12.2 договору суборенди його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.18-19).
Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно право суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, площею 0,9717 га, за вказаним договором зареєстровано 23.06.2020, про що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52781742, внесено інформацію про державну реєстрацію іншого речового права (договір суборенди землі №864 від 17.06.2020) (а.с.23).
Позов обґрунтований тим, що дію договору оренди землі, укладеного між АТ “Полтаваобленерго” та Полтавською міською радою, зареєстрованого в Полтавській міській раді 04.04.2019 за №158-П та додаткової угоди №1 від 05.01.2020, зареєстрованої в Полтавській міській раді 04.02.2020 за №19 припинено 16.11.2021 (договір оренди №236 від 16.11.2021, рішення Полтавської міської ради Дев`ятої сесії восьмого скликання від 16.11.2021 “Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та продовження прав користування земельними ділянками АТ “Полтаваобленерго”).
Позивач стверджує, що відповідач продовжував користуватись частиною земельної ділянки, без зміни цільового призначення, площею 0,5930 га, що розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717 га, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ,18, після закінчення строку договору (19.02.2021), до 16.11.2021, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за користування земельною ділянкою з 01.04.2021 по 16.11.2021 яка складає 101276,32 грн.
Інформація про укладення нового договору, за яким зареєстровано право оренди земельної ділянки, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно станом на час звернення з позовом відсутня. Дана обставина і стала підставою для звернення позивача до суду з позовом.
Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 1 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України “Про оренду землі” право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Частиною 1 ст.2 Закону України “Про оренду землі” встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України. Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі ст.13 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст.21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Статтею 792 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Суборенда земельної ділянки, виходячи з положень статті 8 Закону України “Про оренду землі” обмежується умовами договору оренди земельної ділянки та не може суперечити йому.
Отже, право суборенди земельної ділянки є похідним від права оренди земельної ділянки та не існує поза існуванням права оренди, а наявність договору суборенди за загальними правилами не може обмежувати чи перешкоджати реалізації орендарем його волевиявлення.
Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
У силу приписів ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Матеріалами справи підтверджується, що договір №1101 від 19.03.2019 щодо оренди позивачем земельної ділянки, з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717 га, за адресою: м.Полтава, вул. Старий Поділ,18, припинив свою дію 19.02.2021.
Договір суборенди землі №864 від 17.06.2020, укладений між позивачем та відповідачем, щодо суборенди частини земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, площею 0,5930 га, також укладено на строк до 19.02.2021, що встановлено пунктом 3.1 договору суборенди (а.с.18).
Позивач як підставу своїх позовних вимог про стягнення коштів за період з 01.04.2021 по 16.11.2021 наводить ту обставину, що договір суборенди, як і договір оренди землі №1101 від 19.03.2019 припинено саме 16.11.2022, оскільки позивач продовжив користуватися земельною ділянкою, площею 0,3187 га, з кадастровим номером 5310136700:16:001:0581, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 18, на підставі рішення 9 сесії 8 скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 та договору оренди № 236 від 17.11.2021 зі строком дії до 16.11.2022.
З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.
Згідно з положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. 
Обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.
Позивач вважає, що спірний договір суборенди, як і договір оренди землі №1101 від 19.03.2019 припинено саме 16.11.2022, оскільки позивачем продовжено користування земельною ділянкою, площею 0,3187 га, з кадастровим номером 5310136700:16:001:0581, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 18, на підставі рішення 9 сесії 8 скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 та договору оренди №236 від 17.11.2021 на строк до 16.11.2022.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.
Згідно зі ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
З аналізу вказаних норм убачається, що умови договору суборенди земельної ділянки обмежуються умовами договору оренди цієї ж земельної ділянки та не можуть суперечити йому, у тому числі і в частині строку дії.
Як свідчать матеріали справи та правильно встановлено господарським судом, з поданих позивачем доказів неможливо встановити перебування у спірний період з 01.04.2021 по 16.11.2021 у суборенді у відповідача земельної ділянки, з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 18.
Пунктом 4.8 договору суборенди землі №864 від 17.06.2020 передбачено, у разі, якщо суборендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, то за фактичний час користування землею та до моменту укладання нового договору, суборендар повинен сплачувати плату за суборенду земельної ділянки в розмірі, визначеному договором.
Згідно з пунктом 12.2 договору суборенди його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (до 19.02.2021 (пункт 3.1 договору суборенди).
Матеріали справи не містять доказів укладення нового договору суборенди між позивачем та відповідачем щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157.
Позивач вважає продовженим договір оренди №1101 від 19.03.2019 внаслідок укладення договору №236 оренди землі від 16.11.2021 щодо іншої земельної ділянки, площею 0,3187 га, з іншим кадастровим номером 5310136700:16:001:0581, за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ,18. 
Ці доводи позивача є помилковими, оскільки договір №236 оренди землі від 16.11.2021 укладений щодо іншої земельної ділянки, що суперечить вищезазначеним нормам Закону України «Про оренду землі». 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної правової оцінки доказам, що підтверджують проведення поділу 19.03.2021 земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717 га, на три земельні ділянки, а саме: кадастровий номер 5310136700:16:001:0581, площею 0,3187 га (передана в користування АТ «Полтаваобленерго»; кадастровий номер 5310136700:16:001:0583, площею 0,6090 га (під багатоповерховим житловим будинком); кадастровий номер 5310136700:16:001:0582, площею 0,0440 га; внаслідок зазначеного поділу кадастровий номер 5310136700:16:001:0157 скасовано. 
Колегія суддів вважає такі твердження позивача безпідставними, оскільки обставини щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:001:0157, загальною площею 0,9717 га, не наводились позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в суді першої інстанції, тому не були предметом розгляду в суді першої інстанції, відтак не приймаються і не розглядаються в суді апеляційної інстанції в силу приписів частини 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України.
Господарським судом встановлено, що відповідачем на земельній ділянці, що перебувала в суборенді, побудовано та 20.08.2020 введено в експлуатацію адміністративно-житловий комплекс за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ,18, що підтверджується сертифікатом №ТУ122200923343, виданим 23.09.2020 (а.с.60). 
З матеріалів справи убачається, що 07.10.2020 збудований будинок за адресою: м.Полтава, вул.Старий Поділ,18, передано на баланс обслуговуючій компанії - ТОВ “Полтавакомунсервіс”, що підтверджується актом від 07.10.2020 приймання-передачі житлового будинку (а.с.62-63). 
Вищезазначеним спростовуються доводи позивача про фактичне користування ТЗДВ “Полтавтрансбуд” земельною ділянкою у спірний період з 01.04.2021 по 16.11.2021, а також твердження апелянта про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту припинення користування наданої йому для будівництва земельною ділянкою.
Стосовно твердження позивача про те, що відповідачем станом на 08.10.2020 не проведена державна реєстрація припинення дії договору суборенди, відтак доводи відповідача не можуть бути взяті до уваги судом, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною 1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, що припиняються після завершення строку дії відповідного договору, містяться в Державному реєстрі прав з дня державної реєстрації набуття речового права до дня закінчення строку дії договору, що обраховується відповідно до Цивільного кодексу України. Після закінчення строку дії договору державна реєстрація речового права припиняється за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.
Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язку власників речових прав здійснення державної реєстрації припинення дії договору оренди.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення господарським судом принципів рівності та змагальності, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу Українисудочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 33 Рішення від 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").
У пункті 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст.4 Господарського процесуального кодексу України).
Ураховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Господарським судом правильно встановлено, що позивач не довів порушення відповідачем (ТОВ “Полтавакомунсервіс”) своїх прав і охоронюваних законом інтересів, тому відсутні підстави для правового захисту його інтересів в межах даного спору, з огляду на заявлені позовні вимоги.
Відтак, у позивача відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати.
Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про відмову у задоволенні позову.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на усі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не убачається. 
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Полтаваобленерго” залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/940/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 21.07.2023.

Головуючий суддя                                                                    О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова 

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова