Ухвала
 
08 серпня 2023 року
м. Київ

справа № 466/12111/21
провадження № 61-1445св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,              
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в складі судді Зими І. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,           Шеремети Н. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування частини квартири.
 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_2 . 
 
Їй та сину ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Так як вона є людиною похилого віку, проживає одна та їй необхідна була фізична і фінансова допомога, через важкі життєві обставини, вона запропонувала онуці, ОСОБА_2 , щоб остання доглядала за нею, допомагала матеріально довічно, а вона у свою чергу відчужить на її користь свою частину квартири.
 
08 червня 2016 року ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 підписали договір, на підставі якого кожен із них відчужив належну йому на праві власності частку ОСОБА_2 . При цьому вона розуміла, що укладає договір довічного утримання, про що первинно була домовленість з відповідачкою. Натомість у подальшому виявилося, що вона підписала договір дарування своєї частки спірного майна.
 
На виконання досягнутої між сторонами договору домовленості, онука, хоч і не регулярно, проте допомагала їй. Згодом відповідачка повністю відмовилася виконувати свої обов`язки та домовленості між ними. Позивачка зазначає, що є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, пенсіонеркою, непрацездатною, часто хворіє, однак жодної допомоги від онуки не отримує, хоча така була їй обіцяна, в обмін на передачу їй у власність квартири. Надалі онука взагалі перестала з нею спілкуватися та стверджує, що квартира належить їй, тому вона не буде її утримувати.
 
Відтак, укладаючи спірний договір дарування, вона неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, а саме щодо безоплатної передачі у власність відповідачки належного їй нерухомого майна, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. Вважає, що її було введено в оману щодо природи укладення спірного правочину, оскільки вона думала, що укладає договір довічного утримання.
 
Враховуючи наведене, позивач просила визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня              2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду     від 19 грудня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано недійсним договір дарування частини квартири 
АДРЕСА_1 в частках: 17/100 частки квартири та 247/400 частки квартири, що був укладений 08 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 4-322. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
25 січня 2023 року ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова   від 17 жовтня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю учасників справи в суді касаційної інстанції відсутні.
 
За таких обставин розгляд справи буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення направлена у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. 
 
З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.
 
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року призначити до судового розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                      В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук
І. М. Фаловська