ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1905/21                        Головуючий суддя І інстанції Боговський Д.Є.
Провадження № 22-ц/818/1416/23                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про заміну сторони виконавчого провадження

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2023 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження, по цивільній справі № 641/1905/21, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2021 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/1905/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» про стягнення грошових коштів, заявлені позовні вимоги задоволено, присуджено до стягнення з  Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат в розмірі 139974,85 грн., та 3% річних в розмірі 48101,89 грн., всього 188 076 (сто вісімдесят вісім тисяч сімдесят шість) грн. 74 грн.
13.03.2023 до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року за № 1505/14 припинено діяльність Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом його приєднання до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо».
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні - задоволено.
Замінено сторону боржника - Комунальне підприємство «Харківський вагоноремонтний завод» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року у справі № 641/1905/21 про стягнення з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат в розмірі 139974,85 грн., та 3% річних в розмірі 48101,89 грн., всього 188 076 (сто вісімдесят вісім тисяч сімдесят шість) грн. 74 грн. на його правонаступника - Комунальне підприємство «Салтівське трамвайне депо» код ЄДРПОУ 37766028, м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, буд.109
В апеляційній скарзі КП «Салтівське трамвайне депо» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати, заяву залишити без задоволення та стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору.
Скарга мотивована тим, що КП «Харківський вагоноремонтний завод» знаходиться у стані припинення, а КП «Салтівське трамвайне депо» у подальшому стане його правонаступником.
Вказує, що у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від боржника-правопопередника до правонаступника.
Зазначає, що при вирішенні питання, пов`язаного з таким правонаступництвом, судам необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 910/4656/14 від 16.03.2023 року у справі №922/3979/21.
Звертає увагу, що аналогічну за своєю сутністю справу розглядав Верховний Суд, який встановив відсутність належних та допустимих доказів правонастуництва між КП «Харківський вагоноремонтний завод» та КП «Салтівське трамвайне депо» (№922/1839/19 від 11.01.2023).
Вважає, що встановивши, що КП «Харківський вагоноремонтний завод» реорганізовано, судом першої інстанції не було з`ясовано всіх необхідних обставин щодо переходу від реорганізованого підприємства всіх прав і обов`язків, як визначено положеннями ст.ст.105-107 ЦК України та відповідно суд прийшов до хибних висновків щодо правових підстав заміни відповідача.
Вказує, що заявником не було надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що КП «Харківський вагоноремонтний1 завод» припинений. На даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо реєстрації припинення даної юридичної особи, як і відомості про правонаступництво, а тому у суду на момент прийняття рішення були відсутні відомості про завершення процедури приєднання.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін.
Вказує, що зміст скарги зводиться до того, що передавальний акт між КП «Харківський вагоноремонтний завод» та апелянтом не складено, а також , що в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про припинення відповідача та про правонаступника цього підприємства.
Зазначає, що процес припинення відповідача продовжується більш ніж 9 років, рішення не виконується на протязі більш ніж 4 років, що порушує права позивача.
Посилаючись на практику Верховного Суду, заявник зазначає, що датою виникнення універсального правонаступництва апелянта щодо відповідача, який припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату 26.02.2014, як дату прийняття ХМР Харківської області рішення «Про припинення діяльності комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом реорганізації.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про судове засідання, але не з`явились без поважних причин, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Колегія суддів не вважає поважними причинами зайнятість представника відповідача в іншому судовому процесі, про що суд апеляційної інстанції було повідомлено у день розгляду скарги, оскільки до суду апеляційної інстанції не було надано аргументів про те, що відповідач, який є юридичною особою, не міг з поважних причин вчасно замінити свого представника. Таку процесуальну поведінку відповідача колегія суддів вважає недобросовісною, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим з огляду на обов`язок кожного учасника справи у першу чергу керуватися визначеним у ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції зазначив, що рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1505/14 припинено діяльність КП «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом його приєднання до КП «Салтівське трамвайне депо», що підтверджується відомостями з сайту Харківської міської ради, без заміни сторони виконавчого провадження позбавлені процесуальної можливості вчиняти дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 12.11.2021 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист по справі №641/1905/21 про стягнення з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат в розмірі 139974,85 грн., та 3% річних в розмірі 48101,89 грн., всього 188 076 (сто вісімдесят вісім тисяч сімдесят шість) грн. 74 грн.
08.02.2023 року державним виконавцем в порядку ст.ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №70914277.
Рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1505/14 припинено діяльність Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом його приєднання до Комінального підприємства «Салтівське трамвайне депо», що підтверджується відомостями з сайта Харківської міської ради.
У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20) зазначено, що «забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності».
За змістом частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «По виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
За змістом частини першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може безумовно пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
У постанові від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.
У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.
Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року за № 1505/14 припинено діяльність Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом його приєднання до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо».
З доданого до апеляційної скарги витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 29.03.2023 року КП «Харківський вагоноремонтний завод» знаходиться в стані припинення за рішенням засновника (Харківської міської ради).
Рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1505/14 припинено діяльність Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом його приєднання до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо».
Згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним в постанові від 14 вересня 2020 року (справа №296/443/16-ц, провадження №61-16634ск19): «у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий».
Підприємство КП "САЛТІВСЬКЕ ТРАМВАЙНЕ ДЕПО" зареєстровано 13.07.2011 і на день ухвалення оскарженого рішення суду не знаходиться у стані припинення.
Враховуючи викладене й те, що згідно з пунктом 1 Рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1505/14 КП «Салтівське трамвайне депо» є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків КП «Харківський вагоноремонтний завод» і таке правонаступництво (універсальне правонаступництво), згідно названої вище правової позиції Верховного Суду, не пов`язується з державною реєстрацією припинення боржника, тому датою виникнення універсального правонаступництва, яке припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання рішення №1505/14 26.02.2014, з якої КП «Салтівське трамвайне депо» є правонаступником КП «Харківський вагоноремонтний завод». 
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц, провадження № 61-16634сво19 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 619/1699/17-ц, провадження № 61-9753св20.
Інший підхід суду до вирішення цього питання не відповідає принципу правової визначеності, який є елементом верховенства права, та дозволяє за рахунок не проведення державної реєстрації припинення боржника штучно залишати присуджені судом боргові зобов`язання без виконання, що порушує право заявника на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка є джерелом права відповідно до ст. 10 ЦПК України. Ці конвенційні гарантії поширюються і на стадію виконавчого провадження, оскільки без виконання рішення суду право на суд не має реального значення та сенсу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на КП «Салтівське трамвайне депо».
Доводи касаційної скарги про відсутність передавального акту щодо майна ліквідованого КП «Харківський вагоноремонтний завод» є необґрунтованими, оскільки внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 03 серпня 2023 року.
Головуючий                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                         І.В. Бурлака.

                                                                       Н.П. Пилипчук.