ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
27 вересня 2023 року
м. Харків
справа № 636/4686/21   
провадження № 22-ц/818/1374/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
за участю секретаря – Носової К.В.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області,
третя особа – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, третя особа – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 травня 2023 року,
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив відновити строки оскарження рішень Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 16 від 23 лютого 2011 року про оформлення права власності на торгівельний павільйон та рішення № 103 від 12 листопада 2008 року про прийняття в експлуатацію стаціонарної МАФ, та скасувати їх.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2008 році ФО-П ОСОБА_2 взяв в оренду земельну ділянку поруч з його парканом та почав займатися на ній підприємницькою діяльністю, розмістивши продовольчий магазин ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на відстані 1,4 м від його паркану, на що позивач тимчасово погодився, доки не використовує ту частину ділянки та ворота для виїзду, але згодом ОСОБА_2 мав перенести свій магазин від його паркану. При встановленні магазину порушено ряд норм. Так, його площа складає 40 кв.м, тоді як дозволяється не більше 30 кв.м, магазин утеплено пінопластом, частина території огороджена шифером до самого паркану, чим його позбавлено можливості мати доступ до власного паркану. На його прохання перенести свій магазин відповідач відмовляється. На його звернення до органів місцевого самоврядування надходять лише відписки. Всі документи погоджувала та приймала Введенська селищна рада, правонаступником якої є Новопокровська селищна рада. Віддаючи відповідачу в оренду земельну ділянку під торгову діяльність безпосередньо за його парканом, яка є для нього виїздом та виходом на дорогу, жодних погоджень з власником ніхто не робив. Селищна рада, вчинивши такі дії, продовжує прикривати ситуацію, не помічаючи очевидних порушень, які були допущені на етапі надання ділянки в оренду, прийняття павільйону в експлуатацію та оформлення документів. Павільйон встановили площею 39 метрів на відстані 1,4 метри від капітального цегляного паркану, але це встановлення погодили, хоча в самих документах на прийняття в експлуатацію (рішеннях від 12.11.2008, 23.02.2011 та акті технічної комісії від 12.11.2008) вказані ці параметри, що порушують чинне законодавство, при цьому в початкових документах (характеристика та акт від 06.02.2008 в паспорті прив`язки) вказані зовсім інші параметри і площі, і матеріалів (площа – 30 метрів, матеріал – металевий каркас). Отримання погоджень від різноманітних органів відповідало тільки планам у 2008 році при проектуванні павільйону, але далі він був зведений не відповідно до цих положень, він значно більший, зовні утеплений пінопластом (хоча це порушення протипожежних норм) та вже визнаний капітальною спорудою, поруч з якою добудований шиферний навіс та цегляна вбиральня. Тобто споруда зовсім не відповідала своєму паспорту прив`язки ані на момент встановлення, ані на момент прийняття до експлуатації та дозволів на оформлення прав власності, зроблених відповідачем.
Про існування оскаржуваних рішень позивачу стало відомо лише в жовтні 2020 року, коли під час розгляду справи Харківським окружним адміністративним судом, від відповідача у справі до суду було надано копії вказаних рішень та позивач відповідно отримав можливість із ними ознайомитись. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив заявлені позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що основним аргументом відмови у позові суд зазначив те, що позивач не є стороною, якої стосуються вказані рішення селищної ради, між тим чітко зазначається, що не тільки сама сторона може оскаржувати прийняття, а й той, чиїх прав чи обов`язків стосуються рішення, чи порушують їх. Позивач вважає доведеним той факт, що вказані рішення порушують його права, оскільки вони закріпили незаконні дії третьої особи ФОП ОСОБА_2 по відношенню до нього та його власності (земельної ділянки, капітального паркану та воріт для виїзду, а також його будинку, де живе вся його родина). Вказує, що магазин був побудований з порушенням будівельних норм, оскільки його площа 40 квадратних метрів, хоча законодавчо дозволяється не більше 30 квадратних метрів. Пізніше Відповідач порушив ще не одну норму, додавши утеплення павільйону пінопластом та огородивши шифером частину території до самого паркану, позбавивши позивача можливості навіть підійти до власного паркану. Наголошує, що у відповідях ДСНС від 30.03.2021р. та 26.04.2021р. чітко вказано, що побудована конструкція торгового павільйону не відповідає мінімальним протипожежним відстаням та нормативно-правовим актам з питань пожежної безпеки. У відповіді від 14.06.2021р. також вказано, що мінімальною нормою відстані є 10 метрів (у подальших документах неодноразово зафіксовано, що реальна відстань до будинку 7 метрів, а до цегляного паркану 1,4 метри). Також до матеріалів справи було долучено відповіді від Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області та Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій в Харківській області. Цими доказами явно підтверджуються факти наявності порушень ФОП ОСОБА_2 норм чинного законодавства в діяльності та встановленні торгового павільйону. Зазначає, що 18 жовтня 2020 року у справі №20/12783/2020, що знаходилася у провадженні Харківського окружного адміністративного суду третьою особою ФОП ОСОБА_2 було надано рішення Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області, які до цього приховувалися від Позивача та він не міг оскаржити їх раніше, оскільки не знав про їх існування та зміст. Отже, позивач просить суд відновити строки оскарження рішень Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області №16 від 23 лютого 2011 року про оформлення права власності на торгівельний павільйон та рішення №103 від 12 листопада 2008 року про прийняття в експлуатацію стаціонарної МАФ. Звертає увагу суду на те, що пункт 5.4. ДБН В.2.2-23:2009 визначає порядок розміщення тимчасових споруд: «Тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10 м.»
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо прийняття в експлуатації торгівельного павільйону та визнання (реєстрації) права власності на нього, отже такі рішення не породжують для позивача права на захист, тобто права на звернення з цим позовом. Суд вважає, що позовні вимоги позивача не є належним способом захисту.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 з 14.01.2014 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26-30).
Рішенням Виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 12.11.2008 затверджено акт приймальної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію в АДРЕСА_2 -а ОСОБА_2 (а.с. 9).
Рішенням Виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23.02.2011 оформлено право приватної власності на торгівельний павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 вцілому (а.с. 10).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.  
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.
Апеляційним судом встановлено, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, як до відповідача про визнання протиправними та скасування рішень, третьою особою зазначив – ФОП ОСОБА_2 .
Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.
На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що позивач оспорює як правомірність рішень сільради, так і правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на МАФ, як на об`єкт нерухомого майна.
Між тим, ОСОБА_2 не залучений до розгляду справи у якості відповідача, клопотань про залучення його до участі у справі у якості співвідповідача позивач не заявляв.
З огляду на незалучення до участі у справі особи, питання про права та обов`язки якої підлягають вирішенню за результатами позовних вимог, у задоволенні позову суду першої інстанції слід було відмовити з цих підстав.
За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
На підставі викладеного, керуючись   ст.ст. 2,4, 12,13,81,258-259,264,265,273, 354 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 травня 2023 року – змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий –                                                                                                    Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                               О.Ю. Тичкова

                                                                                                                       О.В. Маміна

Повний тест судового рішення виготовлено 03 жовтня 2023 року.