Постанова
Іменем  України 
03 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 372/3571/20
провадження № 61-8251св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи за первісним позовом:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Обухівська міська рада Київської області,
третя особа - ОСОБА_2 ,
учасники справи за позовом третьої особи:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_1 , Обухівська міська рада Київської області,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рубанова Ірина Романівна,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 вересня 2021 року в складі судді  Тиханського О. Б. тапостанову Київського апеляційного суду від 28  липня 2022  року в складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  Обухівської міської ради Київської області, у якому просила визнати за  нею  право власності на частину земельної ділянки площею 4,1340 га з  кадастровим номером 3223186400:04:004:0034, розташованої на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, з  цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивувала тим, що 12 липня 2005 року її баба ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями за  законом після її смерті були вона та її дядько ОСОБА_4 (батько третьої особи ОСОБА_2 ). 
Вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки та зареєструвала право власності на землю. Інший спадкоємець ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Проте його син ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину не отримував. 
У зв`язку з тим, що вона не може передати земельну ділянку в оренду без оформлення частки та те, що іншу частину спадщини ніхто не прийняв, просила позов задовольнити.
У березні 2021 року третя особа ОСОБА_2 подав до суду позовну заяву, у  якій заявив до  ОСОБА_1 та Обухівської міської ради Київської області самостійні вимоги щодо предмета спору.
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що його батько ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , отримав відповідне свідоцтво про право  на спадщину за законом на частину спірної земельної ділянки та  зареєстрував своє право власності в Перегонівській сільській раді Обухівського району Київської області. Однак його батько не встиг отримати державний акт на земельну ділянку та зареєструвати її в Державному земельному кадастрі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
Після смерті батька він прийняв спадщину, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, які знаходяться у  позивача, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки площею 4,1340 га з кадастровим номером 3223186400:04:004:0034, що знаходиться на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 вересня 2021 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, позов третьої особи ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на частину земельної ділянки зальною площею 4,1340 га, з кадастровим номером 3223186400:04:004:0034, що розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 606931.
Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи позов третьої особи, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином довів своє право на спадщину щодо майна і майнових прав померлого батька.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року рішення Обухівського районного суду Київської області від змінено в частині задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_2 . 
Викладено абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на частину земельної ділянки загальною площею 4,1340 га з кадастровим номером 3223186400:04:004:0034, що  розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області (Обухівської міської ради Київської області), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 вересня 2021 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення позову третьої особи ОСОБА_2 . Разом з тим суд першої інстанції помилково зазначив в резолютивній частині рішення про належність спірної частини земельної ділянки ОСОБА_3 .
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2022 року ОСОБА_1  надіслала до Верховного Суду касаційну скарг, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а в задоволенні позову третьої особи ОСОБА_2 відмовити.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а  саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у  постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в справі № 6-75цс15, від 16 листопада 2016 року в справі № 6-2469цс16, від 22 лютого 2017 року в справі № 6-17цс17 та в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 57/314-6/526-2012, від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16, від 30 січня 2019  року в справі № 706/1272/14-ц, від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц, від 31 серпня 2020 року в справі №  350/1850/17, від 01 лютого 2021 року в справі № 442/2196/19; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.
На обґрунтовування вимог касаційної скарги зокрема зазначає, що суди неповно з`ясували обставини справи. Не врахували, що батько третьої особи ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом не отримував після смерті його матері та права власності на спірну частину земельної ділянки не  реєстрував. ОСОБА_2 після смерті батька також не отримував свідоцтва про право на спадщину, у видачі такого свідоцтва нотаріус 04 грудня 2015 року йому відмовив. Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду з пропуском позовної давності, про що вона заявила відповідне клопотання, однак суди його не вирішили.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
20 лютого 2023 року справа № 372/3571/20 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 21  вересня 2005 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 4,1340 га, кадастровий номер 3223186400:04:004:0034, розташованої на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями після її смерті, які в  установлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини, були ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_1 (онука).
22 травня 2012 року державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 : на частку сину ОСОБА_4 та на частку онуці ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з:  земельної ділянки загальною площею 4,1340 га, кадастровий номер 3223186400:04:004:0034, розташованої на території Перегонівської сільської ради Обухівського району.
На свідоцтві про право на спадщину за законом, яке було видано ОСОБА_4 , зроблено відмітку Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області про реєстрацію в реєстрі за № 35 від 12 грудня 2012 року.
21 жовтня 2013 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті, є син ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рубанової І. М. від 04 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті батька у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.
На підставі свідоцтва про право на спадщину від 22 травня 2012 року, 03 січня 2020 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки площею 4,1340 га, кадастровий номер 3223186400:04:004:0034, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та  обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до  інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першою та п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що  спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на  спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у  спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на  спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1299 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на  нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013  року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх  виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що  не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина четверта статті 3 Закону  України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
У цій справі встановлено, що батько третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері та 22 травня 2012 року отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки.
За змістом статті 125 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 126 ЗК України право власності на  земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.
Частиною шостою статті 126 ЗК України передбачено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що  відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.
На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.
У разі набуття права власності на земельну ділянку кількома набувачами або у  разі відсутності на відповідному державному акті місця для проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку набувачеві або  відчужувачеві земельної ділянки протягом 30 календарних днів з дня подання ним до органу, який здійснює видачу зазначеного акта, документів, передбачених законодавством, видається державний акт на право власності на земельну ділянку.
Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею.
У разі зміни співвласника або набуття права спільної власності на земельну ділянку орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та  їх обмежень, також вносить зміни до державного акта на право власності на землю щодо співвласників земельної ділянки.
За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Як установлено судами, на свідоцтві про право на спадщину, яке було видано ОСОБА_4 на частину спірної земельної ділянки, зроблено відмітку Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області про державну реєстрацію в реєстрі за № 35 від 12 грудня 2012 року.
Водночас на наявній у матеріалах справи копії державного акта на право власності на  земельну ділянку серії ЯА № 606931, виданого на ім`я ОСОБА_3 , відсутня відмітка про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Проте, як правильно зазначив апеляційний суд, ризик непроставлення державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори відмітки на державному акті про перехід права власності на частину земельної ділянки при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 не може виправлятися за рахунок третьої особи, оскільки померлий ОСОБА_4 за життя здійснив усі необхідні дії по оформленню права власності на земельну ділянку, звернувшись до нотаріуса.
З огляду на викладене суди обґрунтовано вважали, що ОСОБА_4 відповідно до частин другої та шостої статті 126 ЗК України набув право власності на частину спірної земельної ділянки і, установивши, що третя особа ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після його смерті, проте у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, суди дійшли правильного висновку про задоволення позову третьої особи та відповідно відсутність у  зв`язку з цим підстав для задоволення первісного позову.
Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що суди не вирішили її  клопотання про застосування позовної давності колегія суддів відхиляє як  безпідставні та такі, що спростовуються змістом оскаржуваних рішень, у  яких суди навели обґрунтовані мотиви відсутності підстав для застосування позовної давності.
Інші аргументикасаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до власного тлумачення позивачем норм законодавства та необхідності переоцінки доказів і  встановлених на  їх підставі обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 вересня 2021  року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко