П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/12047/21-а 
                                                                                Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О. 
                                                                                Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
25 липня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Мокрак С.А.,
позивача: ОСОБА_1 ,    
представника позивача: Горбатюка В.В.
представника відповідача: Грицуляка Т.П.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)", в якому просив:
- визнати протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" щодо встановлення для засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 профілактиного обліку як особи, що схильна до втечі, та застосування до нього у зв`язку з цим при будь-якому його переміщенні поза межами камерного приміщення кайданок;
- зобов`язати Державну установу "Вінницька установа виконання покарання (№1)" вжити заходів щодо зняття засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з профілактиного обліку як особи, що схильна до втечі, та заборонити застосування до нього у звязку з цим при будь-якому його переміщенні поза межами камерного приміщення кайданок.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.02.2023 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо залишення ОСОБА_1 на профілактичному обліку як особи, що схильна до втечі, без дотримання вимог абзаців 6 та 9 пункту 1 розділу ХХІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5 (в редакції від 29 травня 2020 року).
Зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" розглянути питання щодо доцільності перебування на профілактичному обліку ОСОБА_1 як особи, що схильна до втечі, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" щодо постановки його на профілактичний облік як особи, що схильна до втечі, на підставі рішень комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку ув`язнених, що уримуються у ДУ "Вінницька установа виконання покарання (№1)", з 2007 року та до часу прийняття рішення судом та про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо зняття засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з профілактиного обліку як особи, що схильна до втечі, та заборонити застосування до нього у зв`язку з цим при будь-якому його переміщенні поза межами камерного приміщення кайданок. 
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2023 призначено справу до апеляційного розгляду на 30.05.2023 13:00.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 відкладено апеляційний розгляд справи на 13.06.2023.
Ухвалою суду від 13.06.2023 відкладено апеляційний розгляд справи до 13:30 27 червня 2023 року та визнатно обов`язковою явку представника Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" в судове засідання. Також зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарання (№1)" надати до суду додаткові письмові докази, а саме інформацію та матеріали, які стали підставою для постановки засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 у 2007 році на профілактичний облік як особи, що схильна до втечі, на підставі протоколу №11 засідання комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку ув`язнених, які утримуються у Вінницькій УВП УДДПВП України у Вінницькій області (№1) від 24 жовтня 2007 року, а також у разі їх знищення надати Акти знищення, якщо такі видавалися.
27.06.2023 колегією суддів у судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2023. 
На виконання вимог ухвали суду від 13.06.2023, від відповідача 04.07.2023 до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
04.07.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.07.2023.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної карги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 13 вересня 2004 року відбуває покарання у державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".
Представник ОСОБА_1 звернувся до державної установи з адвокатським запитом, у якому просив повідомити про причини застосування до ОСОБА_1 кайданок під час переміщення його поза межами камерного приміщення.
Листом від 20 серпня 2021 року вих.№8/9023 відповідач повідомив, що відповідно до вимог пункту 2 розділу ХХХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, при виведенні з камер або конвоюванні на території установи виконання покарань до чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, схильних до втечі, захоплення заручників, нападу на адміністрацію, застосовуються кайданки з урахуванням фізичних вад та стану їхнього здоров`я. При цьому відповідно до протоколу №11 від 24 жовтня 2007 року засідання комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку ув`язнених та засуджених, які утримуються у державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , 1975 року народження, перебуває на профілактичному обліку як особа, що схильна до втечі, у зв`язку з чим при будь-якому його переміщенні поза межами камерного приміщення до нього застосовуються кайданки.
На думку представника позивача, оскільки у кримінально-виконавчому законодавстві відсутні положення, які б регулювали визначення статусу засуджених осіб до позбавлення волі, схильних до втечі, тому неможливим є застосування спеціальних засобів до такої категорії осіб.
Окрім того, перебування позивача на профілактичному обліку як особи, що схильна до втечі, з 24 жовтня 2007 року (тобто майже чотирнадцять років) без перегляду питання про доцільність перебування ОСОБА_1 на такому обліку вказує на протиправні дії відповідача.
За таких обставин представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції враховуючи Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5, зазначив, що постановці особи на профілактичний облік як таку, що схильна до втечі, передує певна процедура, дотримання якої є обов`язковою передумовою для цього. Така процедура полягає зокрема в досконалому вивченні матеріалів особової справи засудженого, перевірку відомостей щодо поведінки засуджених, перегляду їх кореспонденції, а також інформації від підрозділу соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки. При цьому після здійснення наведених вище заходів постановка на облік, зокрема, осіб, що схильні до втечі, здійснюється комісійно та на підставі достатніх даних про зміну поведінки засудженого, а підготовку матеріалів для постановки на профілактичний облік здійснюється з обов`язковим урахуванням пропозицій працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.
Суд дійшов висновку, що відповідачем в особі створеної ним комісії під час розгляду питання про залишення ОСОБА_1 в переліку тих осіб, що схильні до втечі, допущено протиправні дії, адже під час цього не враховано приписи абзацу 6 та 9 пункту 1 розділу ХХІІІ Правил № 2823/5.
Суд також дійшов висновку вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо залишення позивача на профілактичному обліку як особи, що схильна до втечі, без дотримання при цьому вимог абзаців 6 та 9 пункту 1 розділу ХХІІІ Правил № 2823/5.
Належним способом захисту прав ОСОБА_1 в даному випадку, на думку суду, є зобов`язання відповідача розглянути питання щодо доцільності перебування його на профілактичному обліку як особи, що схильна до втечі, врахувавши при цьому вимоги пункту 1 розділу ХХІІІ Правил № 2823/5. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).
Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. 
Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).
На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.
Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, частиною 3 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, зобов`язані, в тому числі й дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі протоколу №11 засідання комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку ув`язнених, які утримаються в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" від 24 жовтня 2007 року, поставлено на профілактичний облік як особу, що схильна до втечі, у зв`язку із чим при будь-якому переміщенні поза межами камерного приміщення до нього застосовуються кайданки.
На думку позивача, відповідач безпідставно та необгрунтовано на підставі вказаного протоколу комісії встановив для засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 профілактичний облік як особи, що схильна до втечі.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення помилково застосовано Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5, оскільки позивача постановлено на облік як особу, що схильна до втечі на підставі протоколу комісії №11 від 24.10.2007, тобто до моменту прийняття  Правил № 2823/5.  
Оскільки позивач оскаржує протиправні дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" щодо постановки його на профілактичний обліку як особи, що схильна до втечі,  у 2007 році, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2003 № 275, чинні на час виникнення спірних правовідносин. 
Так, відповідно до вимог п. 57 розділу XІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2003 № 275 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), нагляд за засудженими є системою заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінального покарання у вигляді позбавлення (обмеження) волі шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ.
У відповідності з положеннями абзаців 3, 4, 5, 6 п. 57 розділу ХІ Правил, з метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організацію нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.
Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюється оперативним персоналом шляхом досконалого вивчення матеріалів особової справи засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового утримання, слідчих ізоляторах, лікувально-профілактичних закладах тощо, журналів обліку порушень режиму, рапортів приймання-здавання чергувань, даних медичної частини, перегляду кореспонденції, а також інформації персоналу соціально-психологічної служби та відділу нагляду і безпеки.
Індивідуальна профілактична робота із засудженими, які перебувають на профілактичних обліках, здійснюється цілеспрямовано, планомірно, диференційовано з урахуванням особистості правопорушника, характеру і ступеня його соціальної занедбаності, небезпеки вчиненого злочину та інших особливостей, що мають значення для правильного вибору методів і заходів впливу.
У разі переведення засудженого, який перебуває на профілактичному обліку, до іншої установи оперативний персонал долучає до його особової справи відповідні довідки-орієнтування із зазначенням підстави та терміну перебування на обліку.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно протоколу засідання комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку ув`язнених, які утримуються у Вінницькій УВП УДДПВП України у ВІнницькій області (№1) від 24.10.2007 №11, підставою для постановки засудженого  до довідчного позбавлення волі ОСОБА_1 1975 р.н. на профілактичний облік як особу схильну до втечі стала отримана оперативним шляхом інформація про те, що ОСОБА_1 має намір скоїти втечу з під варти. Також браласьповедінка засудженого ОСОБА_1 в установі виконання покарань з 2000 року.
На виконання вимог ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 відповідачем надано копії документів, які підтверджують наявність обгрунтованих підстав для постановки засудженого до ДПВ ОСОБА_1 на профілактичний облік як особу схильну до втечі 24.10.2007.
Згідно наданих відповідачем матеріалів особової справи ОСОБА_1 , позивач 16.04.2004 притягався до дисциплінарної відповідальності  за порушення режиму утримання та спроби чинити опір представникам адміністрації установи, що підтверджується рапортами працівників установи ОСОБА_2 , Лукашука М.М., актом №68 від 14.09.2004 та висновком перевірки від 16.09.2004.
07.12.2005 засуджений до ДПВ ОСОБА_1 вчинив спробу самогубства, що підтверджується рапортом ОСОБА_3 , постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.12.2005.
12.04.2007 засуджений до ДПВ ОСОБА_1 не виконував законні вимоги та чинив фізичний опір працівникам адміністрації установи, що підтверджується рапортами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , висновком перевірки від 12.04.2007. 
Дослідивши вище вказані матеріали особової справи засудженого ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що протокол від 24.10.2007 №11 оформлений відповідно до вимог чинного законодавства України та Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затвердженої накозом МЮ України №205 від 22.10.2004.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановка на профілактичний облік та зняття з профілактичного обліку здійснюються комісійно на підставі достатніх даних про зміну поведінки засудженого. Підготовку матеріалів на постановку на профілактичний облік та зняття з профілактичного обліку здійснює працівник оперативного підрозділу з урахуванням пропозицій працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.
Наведене в сукупності свідчить, що відповідачем в повній мірі та досконало вивчено матеріали особової справи засудженого, належним чином перевірено відомості щодо його поведінки, зокрема в частині допущення останнім злісних порушень порядку відбування покарання тощо, документацію, у якій фіксуються порушення режиму відбування покарання, що можуть бути підставами для прийняття рішення про постановку засудженого на профілактичний облік.
При цьому, не зазначення у протоколі комісії по постановці та зняттю з профілактичного обліку увязнених, які утримуються у Вінницькій УВП УДДПВП України у Вінницькій області №11 від 24.10.2007 усіх підстав для постановки на такий облік, не є підставою для його скасування. В той же час, вказаний профілактичний облік застосовано на один рік та рішення про його застосування вичерпало свою дію шляхом його виконання.
Таким чином, оскільки з 2007 року фіксувались вчинення ОСОБА_1 спроб самогубства, випадки непокори та спроби вчинення фізичного опор працівникам адміністрації установи, а також з урахуванням інформації отриманої оперативним шляхом про наміри вчинити втечу з-під варти, про що було повідомлено оперуповановаженим ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що комісією правомірно прийнято рішення по постановці засудженого до ДПВ ОСОБА_1 на профілактичний облік як особу схильну до втечі.
Отже, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо безпідставного та необгрунтованого постановлення ОСОБА_1 на профілактичний облік, як особу, що схильна до втечі.
При цьому, колегія суддів не надає оцінку питанню щодо доцільності перебування на профілактичному обліку ОСОБА_1 як особи, що схильна до втечі, оскільки вказане було досліджено судом першої інстанції, а позивачем рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, тому апеляційний перегляд в цій частині не здійснювався.
Доводи, які наведені апелянтом в поданій скарзі, не спростовують інших висновків суду першої інстанції, а відтак відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, однак обґрунтував його з неправильним застосуванням норм матеріального права, адже застосував до спірних правовідносин норми Правил №2823/5 від 28.08.2018, у той час як вони регламентувалися чинними на час виникнення спірних правовідносин приписами Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2003 №275. Наведене вище обставини є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині.  
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.
В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          Постанова суду складена в повному обсязі 04 серпня 2023 року.

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.