Ухвала
 
31 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 357/15325/14-ц
провадження № 61-9173ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
21 червня 2023 року представник ОСОБА_2 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2023 року підстави для поновлення строку визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Запропоновано надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази, які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку. Зокрема, заявник зазначав, що повний текст оскаржуваної постанови складено 29 листопада 2022 року. Відтак, адвокат В. В. Глеваський має право подати касаційну скаргу в строк до 29 грудня 2022 року включно. До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду адвокатом В. В. Глеваським подано касаційну скаргу. 04 січня 2023 року ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу повернено заявнику. До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду адвокатом В. В. Глеваським подано касаційну скаргу. 31 травня 2023 року ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу повернено заявнику. Враховуючи переривання строку на касаційне оскарження, екстрені (аварійні) відключення електроенергії у Київській області (місцезнаходження офісу адвоката), введення на території України воєнного стану просить поновити строк на касаційне оскарження.
 
На виконання ухвали Верховного Суду 29 червня 2023 року представник  ОСОБА_2 через Електронний суд подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Заява повторно обґрунтована тим, що постанова Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року надійшла на електронну адресу адвоката В. В. Глеваського, паперова версія постанови не надходила, відкрито файл 01 грудня 2022 року. Крім того, у листопаді-грудні 2022 року постійно вимикали енергопостачання для споживачів, що впливало на можливість отримувати електронні листи, а також наявні неодноразові збої у роботі оргтехніки (ноутбуки, комп`ютери) через коливання напруги в мережі. Зокрема, 16 грудня 2022 року відбулось потрапляння авіаснаряду в модульну трансформаторну підстанцію в м. Біла Церква, внаслідок чого вийшло з ладу електрообладнання (вузли комерційного обліку електроенергії) за адресою місцезнаходження офісу адвоката В. В. Глеваського, що додатково ускладнювало роботу адвоката, в т.ч. щодо представництва інтересів клієнтів, зокрема і ОСОБА_1 . Щодо звернення до суду 02 березня 2023 року, зазначає, що подання вдруге касаційної скарги відбулось одразу після того, як клієнт повернувся на територію України і було можливим підписання додаткової угоди до договору про надання правової допомоги адвокатом. Надаються докази перебування клієнта за кордоном в період з жовтня 2022 року до грудня 2022 року. Щодо звернення до суду після 31 травня 2023 року, зазначає, що після повернення касаційної скарги (по причині відсутності повноважень підписанта) адвокатом укладено додаткову угоду від 14 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги, після цього подано касаційну скаргу втретє. Окрім цього, просить суд уникати надмірного формалізму в процесуальних питаннях, що може призвести до обмеження права особи на доступ до судочинства. Позаяк, суд першої інстанції, приймаючи заочне рішення, вважав, що не є важливим з`ясування обставин щодо розміру кредиту, який був погашений. Суд апеляційної інстанції формально підійшов до з`ясування цих обставин, у заявлені усного клопотання про призначення експертизи адвокат був обмежений, оскільки клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не було задоволено (відсутність технічних можливостей в суді для проведення відеоконференції), участь особисто 22 листопада 2022 року в судовому засіданні було пов`язане з ризиками для життя та здоров`я (постійні ракетні обстріли м. Києва), тому адвокат не приймав участі в засіданні. Фактично, режим воєнного стану, відсутність технічних можливостей обмежила право особи вжити всіх заходів для захисту власних порушених прав (триває з 2014 - моменту прийняття рішення судом першої інстанції). У ситуації, що складається зараз, касатор просить суд прийняти рішення для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, який є можливим під час нового розгляду справи, де особа зможе надати свої аргументи, заявити відповідні клопотання про призначення експертизи, витребування доказів, що буде основою для прийняття справедливого та законного рішення суду. На підтвердження вказаних обставин надано копії документів щодо пошкодження електрообладнання по АДРЕСА_1 від 16 грудня 2022 року, копії аркушів із закордонного паспорта ОСОБА_1 , копію додаткових угод на представництво інтересів ОСОБА_1 , копії ордера на представництво інтересів ОСОБА_1 , копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, скріншот із сайту ДТЕК КРЕМ.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). 
 
Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з наступних підстав.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
 
Особа, яка подала касаційну скаргу, у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження зазначила, що повний текст оскаржуваної постанови отримано на електронну адресу адвоката, файл в електронному вигляді з оскаржуваною постановою було відкрито 01 грудня 2022 року, крім того, ОСОБА_1 перебував за межами України і зазначене перешкоджало йому подати касаційну скаргу повторно у передбачений статтею 390 ЦПК України строк.
 
ОСОБА_1 не обґрунтовано та не надано жодних доказів того, чому він був позбавлений можливості звернутися з касаційною скаргою у передбачений частиною другою статті 390 ЦПК України строк.
 
Крім того, представник у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження зазначив, що пропуск строку зумовлений обмеженнями, пов`язаними з запровадженням військового стану, що перешкоджало йому підготувати та подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк.
 
Однак він не обґрунтував та не надав жодних доказів того, чому ОСОБА_1 був позбавлений можливості звернутися з касаційною скаргою у передбачений частиною другою статті 390 ЦПК України строк.
 
Аналіз змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження свідчить, що ОСОБА_1 у зв`язку із запровадженням військового стану пропустив процесуальний строк, а про оскаржувану постанову апеляційного суду дізнався засобами електронного зв`язку під кінець 2022 року, про що самостійно вказав в касаційній скарзі. 
 
Аргументи, зазначені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження про те, що ОСОБА_1 перебував за межами України, не є такими, що підтверджують неможливість подання касаційної скарги ОСОБА_1 або його представником ОСОБА_2 , який подав первинну касаційну скаргу від його імені, однак для подання касаційної скарги повторно до Верховного Суду чекав поки ОСОБА_1 повернеться до України, щоб підписати додаткові угоди на його представництво, а також не підтверджують неможливість направлення касаційної скарги засобами поштового зв`язку у строк самим ОСОБА_1 за його особистим підписом у передбачений у частині другій статті 390 ЦПК України, або у розумний строк. 
 
Окрім цього, аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалами Верховного Суду від 04 січня 2023 року та від 31 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Глеваським В. В., який отримав засобами електроного зв`язку оскаржувану постанову апеляційного суду у 2022 році, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
 
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята 22 листопада 2022 року. Касаційну скаргу представник  ОСОБА_1  ОСОБА_2 через Електронний суд подав 21 червня 2023 року. Тобто, з пропуском передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 22 грудня 2022 року. 
 
Зазначені обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження судом не можуть бути визнані поважними, оскільки надані докази не підтверджують поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги представником ОСОБА_2 і не є такими, які об`єктивно унеможливлювали подання касаційної скарги у визначений законом строк.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
 
Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.
 
Оскільки зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтями  260, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                  М. М. Русинчук