УХВАЛА

01 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 380/17418/21
провадження № К/990/29429/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г., під час підготовки до касаційного розгляду справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування попередження і припису, за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Львівській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року,
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі                № 380/17418/21 за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Львівській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим дійшов протиправного висновку про те, що апеляційну скаргу подану Головним управлінням Держпраці у Львівській області у електронній формі не можна вважати такою, що підписана скаржником, оскільки вона була направлена на електронну поштову адресу суду апеляційної інстанції без використання підсистеми Електронний суд.
22 червня 2022 року ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду постановлено передати справу № 204/2321/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину третю статті 403 Цивільного процесуального кодексу України.
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила із того, що в практиці Верховного Суду сформувалося два підходи щодо допустимості/ недопустимості звернення до суду з електронним процесуальним документом, який підписаний електронним підписом, шляхом направлення його на офіційну електронну адресу суду. 
Перший: звернення до суду з електронним процесуальним документом шляхом направлення його на офіційну електронну адресу суду є належним та допускається. Відповідний правовий висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2019 року в справі                              № 200/12772/18 (провадження № 14-99зц19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 530/1727/16-ц (провадження № 61-47059сво18), у пунктах 48-49 Великої Палати Верховного Суду постанови від             26 лютого 2020 року у справі № 522/3777/17 (провадження № 14-651цс19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року по справі № 226/1863/2018 (провадження № 61-45602св18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року в справі № 530/544/16-ц (провадження № 61-17630св20) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року в справі № 530/544/16-ц (провадження № 61-17630св20).
Другий: звернення до суду з електронним процесуальним документом шляхом направлення його на офіційну електронну адресу суду є неналежним та не допускається. Звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему «Електронний кабінет», а спосіб звернення осіб, які беруть участь у справі шляхом направлення підписаних електронних документів на офіційну електронну пошту судів не передбачений чинним процесуальним законодавством. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 грудня 2019 року по справі № 910/12245/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 червня 2020 року у справі № 910/8423/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/335/20 (провадження              № 11-361заі20), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2021 року по справі                  № 9901/76/21 (провадження № 11-137заі21), у пунктах 17-35 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 200/6370/20-а (адміністративне провадження № К/9901/33163/20) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 жовтня 2021 року у справі                                                       № 904/4137/20(210/1218/20).
Тому колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: у складі колегії суддів колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 200/6370/20-а (адміністративне провадження № К/9901/33163/20), у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 грудня 2019 року у справі № 910/12245/19, від 17 червня 2020 року у справі № 910/8423/19, від 07 жовтня 2021 року у справі № 904/4137/20(210/1218/20) та вказала, що:
«гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, в тому числі в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, пандемії коронавірусу COVID-19, повномасштабної збройної агресії проти України російської федерації та введення воєнного стану на всій території України, хоча б з точки зору найвищої соціальної цінності життя та здоров`я людини, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів звернення до суду, а не їх обмеження судами;
слід розмежовувати спосіб звернення до суду із вимогами до оформлення процесуального документа. Якщо електронний документ підписаний накладенням електронного підпису, який забезпечує ідентифікацію особи, втім електронний підпис накладений без використання підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а процесуальний документ направлений на офіційну електронну адресу суду, то відсутні правові підстави стверджувати, що такий електронний документ не підписаний. Протилежний підхід нівелює приписи про юридичну силу електронного документа та суперечить частині першій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»;
вимога про звернення до суду через підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не є вимогою належного оформлення апеляційної скарги чи будь-якого іншого процесуального документа. По своїй суті це лише один із способів звернення до суду, який з урахуванням системного тлумачення абзацу 2 частини восьмої статті 14 ЦПК України, частин п`ятої та шостої статті 43 ЦПК України є обов`язковим виключно для осіб, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі;
звернення особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаним електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, який нічим не відрізняється від безпосереднього звернення до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду;
наявність в судів офіційних електронних адрес, з урахуванням принципу пропорційності, свідчить, що направлення підписаного електронного процесуального документа на офіційну, загальновідому, електронну адресу суду є безпосереднім зверненням до суду з письмовим документом та зумовлює обов`язкове прийняття судами електронних процесуальних документів, які направлені на офіційну електронну адресу суду та відповідають вимогам частини восьмої статті 43 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу».
Вивчивши матеріали справи № 204/2321/22, мотиви ухвали Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2022 року, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 серпня 2022 року прийняла справу до розгляду, оскільки колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду обґрунтувала мотиви відступу від правового висновку щодо застосування норм права, викладеного в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 200/6370/20-а (адміністративне провадження № К/9901/33163/20), у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 грудня 2019 року у справі № 910/12245/19, від 17 червня 2020 року у справі № 910/8423/19 та від 07 жовтня 2021 року у справі № 904/4137/20(210/1218/20).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі), зокрема, Великою Палатою Верховного Суду.
Аналіз пункту 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що можливість зупинення у провадження у справі на підставі цієї норми пов`язана не з будь-якими подібними справами (навіть, якщо такі й дійсно подібні), а обумовлюється їх обов`язковим розглядом у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Тобто, суд вправі зупинити провадження у справі з підстави перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) саме палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Тлумачення визначення «подібності правовідносин» міститься, зокрема у ряді постанов Верховного Суду (від 13 лютого 2019 року у справі № 802/3999/15-а та від 03 липня 2019 року у справі                       № 826/27404/15.
За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду встановлено, що правові питання щодо застосування норм процесуального права, які мають значення для правильного розгляду касаційної скарги Головного управління Держпраці у Львівській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі                      № 380/17418/21 та у справі № 204/2321/22, прийнятій до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, є подібними.
Відповідно до статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених цим Кодексом випадках перегляд судових рішень здійснюється, зокрема Великою Палатою Верховного Суду.
У силу вимог частини другої статті 356 Кодексу адміністративного судочинства України у постанові Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права.
На підставі вищенаведеного вбачається, що у правовому висновку, сформульованому у рішенні Великої Палати Верховного Суду, має визначатися спосіб застосування норми права у спірних правовідносинах, що сприяє однаковому праворозумінню та правозастосуванню у судовій практиці.
Виходячи з подібності предметів спору у справі, яка розглядається, та справі, прийнятій до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, та зважаючи на те, що головним завданням Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України є забезпечення єдності та сталості судової практики, колегія суддів доходить висновку про існування підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 204/2321/22.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 204/2321/22.
Відповідно до частини четвертої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України про зупинення провадження у справі суд постановляє ухвалу. 
Керуючись статтями 236, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
1. Зупинити провадження у справі 380/17418/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування попередження і припису до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 204/2321/22.
2. Копію цієї ухвали направити учасникам справи до відома.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                                                               Н.В. Коваленко

судді                                                                                                                                                                                                                                           Я.О. Берназюк 

                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        Т.Г. Стрелець