УХВАЛА

27 липня 2023 року 
м. Київ
справа №380/13178/22
адміністративне провадження №Зі/990/107/23
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Шарапи В.М. від участі у касаційному розгляді адміністративної справи №380/13178/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
29.05.2023 ОСОБА_1 (далі також позивач, скаржник, заявник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалене у цій справі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 та прийняту за результатами апеляційного перегляду справи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023 для касаційного розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів Верховного Суду: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Кравчук В.М. та Шарапа В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 на вищевказані судові рішення залишено без руху з підстав, передбачених статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України. Надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до суду обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
24.07.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід усьому складу колегії суддів Верховного Суду, визначеному для касаційного розгляду справи №380/13178/22.
Заява ОСОБА_1 обґрунтовувалась тим, що справа №380/13178/22 помилково віднесена до категорії 112030100 Загального класифікатора спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженого наказом ДСА України від 21.12.2018 №622 (далі також - Класифікатор №662).
На думку скаржника, вказана справа має бути віднесена до категорії 112030500 Класифікатора №662. Скаржник зазначав, що не погоджується з твердженням колегії суддів, зазначеним в ухвалі від 09.06.2023 про залишення касаційної скарги без руху, про те, що згідно з вимогами пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, а також про те, що під час касаційного оскарження судових рішень, ухвалених у справах незначної складності, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої та підпункт(підпункти) пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Крім того, позивач наводив й інші аргументи, які, на його переконання, свідчать про незгоду зі змістом ухвали від 09.06.2023 про залишення касаційної скарги без руху.
Вказане, на думку скаржника, свідчить про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності цієї колегії суддів.
Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2023 заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Шарапи В.М. від участі у касаційному розгляді справи №380/13178/22 визнано необґрунтованою та передано цю заяву для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для розгляду вказаної заяви про відвід.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2023 для розгляду вищезгаданої заяви визначено суддю Верховного Суду Коваленко Н.В. 
Вирішуючи порушене заявником питання про відвід суддів, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Зі змісту поданої позивачем заяви про відвід суддів вбачається, що наведені у ній аргументи зводяться до наявності підстав для відводу, передбачених пунктами 4, 5 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо обґрунтування підстав для відводу, визначених у пункті 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, заявник стверджує, що у даному випадку порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений статтею 31 цього Кодексу.
Така позиція заявника обґрунтована тим, що справа, яка розглядається, має бути віднесена до категорії 112030500 Класифікатора №662, а саме - справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема, зі спорів щодо соціального захисту (крім соціального страхування), з них: осіб з інвалідністю.
Визнаючи необґрунтованим заявлений позивачем відвід суддям Верховного Суду, колегія суддів в ухвалі від 25.07.2023 виходила з того, що відповідно до частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді - доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
Наказом Державної судової адміністрації України від 21.12.2018 №622 затверджено Загальний класифікатор спеціалізацій суддів та категорій справ.
Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 19.07.2019 №22 затверджені Роз`яснення щодо віднесення адміністративних справ до категорій справ відповідно до Класифікатора №622 (далі - Роз`яснення).
При надходженні справи №380/13178/22 до Верховного Суду та її автоматизованого розподілу між суддями, останній була присвоєна категорія, визначена у пункті 112030100 «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо соціального захисту (крім соціального страхування), з них осіб, звільнених з публічної служби».
Водночас, відповідно до вказаних вище роз`яснень, категорія 112030100 Класифікатора «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо соціального захисту (крім соціального страхування), з них осіб, звільнених з публічної служби» стосується спорів у сфері соціального захисту окремих потребуючих державної допомоги категорій осіб. 
До категорії ж 112030500 Класифікатора №662 «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо соціального захисту (крім соціального страхування), з них осіб з інвалідністю», відповідно до Роз`яснення, відносяться, зокрема, спори щодо встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Отже, оскільки предмет спору у справі №380/13178/22 стосується нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, вказана справа не може бути віднесена до категорії 112030500 Класифікатора №662. З огляду на це, твердження скаржника стосовно помилковості категорії справи, визначеної при її автоматизованому розподілі, є помилковими.
Розглядаючи заяву про відвід, Верховний Суд в ухвалі від 25.07.2023 звертав увагу заявника й на те, що рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 06.12.2017 №5 (далі - Рішення №5) було утворено судові палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено спеціалізації суддів і судових палат, їх кількісний склад.
Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 14.01.2019 №1 (далі - Рішення №1) визначено спеціалізацію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді та судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у відповідності до Класифікатора №622.
Згідно з вищенаведеними документами розгляд категорій справ 112030100 та 112030500 Класифікатора №662 відносяться до спеціалізації однієї і тієї ж самої Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, а тому обрання правильної, на думку скаржника, категорії цієї справи жодним чином не вплинув б і на обрання складу суду.
Розглядаючи заяву позивача про відвід, суддя не вбачає підстав не погодитись із вищевказаними висновками колегії суддів з цього питання, й вважає, що наведені заявником обставини жодним чином не вплинули на правильність проведеного у цій справі її автоматизованого розподілу, не зумовили порушення порядку визначення судді (колегії суддів) для розгляду цієї справи, встановленого статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Що ж стосується інших аргументів заявника, наведених ним в обґрунтуванні наявності підстав для відводу суддів від участі у розгляді цієї справи, то аналіз їх змісту засвідчує, що такі фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням щодо мотивів та підстав залишення без руху поданої позивачем касаційної скарги, висновків суду стосовно тлумачення норм процесуального закону.
Проте незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть слугувати підставою для відводу в силу прямої (імперативної) вказівки процесуального закону (частина четверта статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України).
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.
Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.
Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Суд звертає увагу, що приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вказані у заяві ОСОБА_1 доводи стосовно незгоди з процесуальним рішенням суддів та наведеним у ньому мотивуванням й висновками самі собою не можуть бути самостійною підставою для відводу суддів, якщо вони не пов`язані з існуванням об`єктивних обставин, які можуть свідчити про упередженість суддів, їх необ`єктивність, зацікавленість у результатах розгляду справи, викликати недовіру до них, сумніви щодо безсторонності в очах стороннього спостерігача.
Такий підхід до визначення категорії «упередженості» за обставин, подібних до тих, що вказані заявником у справі, яка розглядається, Верховний Суд продемонстрував в ухвалі від 18.11.2022 у справі №0440/6728/18.
Варто наголосити, що Європейський суд з прав людини, аналізуючи об`єктивний критерій безсторонності судді, у пункті 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland; заява №33958/96) та згодом з посиланням на цю справу у пункті 50 рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) відзначав, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Однак зміст наведених заявником мотивів, покладених у основу його вимог про відвід суддів, не вказує на наявність обставин, які б у ракурсі визначених ЄСПЛ принципів безсторонності судді могли б свідчити про те, що критерій об`єктивності суддів у справі, яка розглядається, не був дотриманий. Доказів протилежного заявником не надано і мотивів, з яких це могло б вбачатись, ним не наведено.
На тому, що аргументи стосовно незгоди з судовим рішенням не є беззаперечним доказом виникнення сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів, наголошено й в ухвалах Верховного Суду від 27.10.2020 у справі №826/8426/14, від 06.10.2022 у справі №640/17351/19, від 24.01.2023 у справі №826/9693/13-а та від 11.07.2023 у справі №200/5179/22.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наведені заявником мотиви та обставини не свідчать про наявність жодної з передбачених статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для відводу суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Шарапи В.М. від участі у розгляді цієї справи.
Тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів належить відмовити.
Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Шарапи В.М. від участі у касаційному розгляді адміністративної справи №380/13178/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя                                                                                                               Н.В. Коваленко