П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 липня 2023 року                                                                                      м. Київ
                                                                                                           
Справа №522/23606/21-Е
Апеляційне провадження №22-ц/824/4462/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
суддів:                                   Нежури В.А., Поліщук Н.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Ольшевської І.О., 03 жовтня 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 03 жовтня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів,
 
В С Т А Н О В И В
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати несправедливими та недійсними умови кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746, укладеного між ним та відповідачем, щодо включення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1243,30 грн, а саме:
-  підпункт б пункту 1 акцепту пропозиції про укладення договору про надання особистого кредиту від 04 березня 2020 року №501242746; 
- пункт 8 додатку №1 до договору про надання кредиту від 04 березня 2020 року №501242746; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок кредитних зобов`язань позивача згідно угоди про надання кредиту №012422746 від 04 березня 2020року без врахування щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,9% від початкової суми кредиту. 
Позовні вимоги мотивував тим, що умови вищевказаних договорів про встановлення комісії за розрахунково-касового обслуговування кредиту є несправедливими і підлягають визнанню недійсними.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів - задоволено.
Визнано недійсними умови кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», щодо включення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1243,30 грн, а саме підпункт б пункту 1 Кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746; пункт 8 Додатку №1 до Кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746.
Зобов'язано Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок кредитних зобов'язань ОСОБА_1 згідно Кредитного договору №501242746 від 04 березня 2020 року без врахування щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,9 % від початкової суми кредиту.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в дохід держави суму судового збору в розмірі 1816,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачу було встановлено щомісячну плату за супутню послугу банку, яка за законом повинна була надаватись йому безоплатно, а тому положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
 
Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ «Альфа-Банк», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідача вказує на те, що позивачем було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначається, що позивач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості  оцінити чи було адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації.
Зазначає, що підпунктом «б» п.1 Оферти, Акцепту та Додатком №1 передбачена комісія за обслуговування кредиту в розмірі 1,9% від суми кредиту, яка становить 1243, 30 грн. Тобто, це є комісія за розрахунково-касове обслуговування (РКО). РКО в тому числі має відношення і до ведення рахунків. Таким чином, умови Кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди не суперечать нормам чинного законодавства України, в тому числі і Закону України «Про споживче кредитування», оскільки самим законом комісії передбачаються. Враховуючи, що і в Оферті і в Акцепті та у Додатку №1 до Кредитного договору передбачена така щомісячна комісія та вона має сплачуватись. Кредитний договір повністю відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та іншим нормам права, що регулюють відносини споживчого кредитування.
Щодо тверджень позивача, що він не підписував Тарифи та йому про них нічого невідомо зазначає, що останнім абзацом Оферти та Акцепту, про отримання якого ОСОБА_2 розписався на Оферті передбачено, що Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку, що законом не заборонено. Позичальник не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів після отримання примірника договору, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів».
Звертає увагу, що на підтвердження виконання умов кредитного договору позивач здійснював оплату вказаної комісійної винагороди, тим самим погоджуючись та у повному обсязі визнаючи відповідні умови кредитного договору.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.  
 
Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
 
Сторони у справі повідомлялись про час та місце розгляду справи апеляційним судом, шляхом направлення судових повідомлень на електронну адресу, що в силу ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням. Тому керуючись положеннями ч. 2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
 
Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.  Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого  рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що  04 березня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений Кредитний договір №501242746, шляхом підписання позичальником Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501242746, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії /а.с.12,29,44/.
За умовами цього договору сторони визначили умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту - кредит готівкою; сума кредиту - 65436,80 грн; процентна ставка - 16,99%; тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців.
Пунктом 1 Кредитного договору визначено, що під час користування кредитом кредитодавець надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування в порядку та на умовах, що визначені цим пунктом. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в Кредитному договорі; б) за обслуговування кредиту 1,90% від суми кредиту, зазначеної в Кредитному договорі. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку.
Згідно з п. 2 Кредитного договору дата повернення кредиту - 04 березня 2024 року.
За пунктом 3 Кредитного договору кредит надається позичальнику для власних потреб. Розмір - 40398,94 грн; повернення заборгованості за кредитним договором №501155094 від 20 червня 2019 року - розмір 16801,06 грн; оплати страхового платежу в розмірі 8236,80 грн. Згідно з умовами Договору добровільного страхування життя клієнтів №007.501242746.111 від 04 березня 2020 року.
Також за цим Кредитним договором обумовлено умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а саме: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; сума кредиту - 200000,00 грн; процентна ставка - 26% річних, тип ставки - фіксована; строк дії кредитної карти - 3 роки з моменту випуску.
Також у кредитному договорі його сторони визначили, що в додатку №1 до нього та Додатку №4 визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту; графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування; сума комісійної винагороди та інші платежі за Кредитним договором.
04 березня 2020 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту /а.с.12,30,45/.
У паспорті споживчого кредиту вказано про надання кредиту на споживчі цілі у розмірі 65436,80 грн; процентна ставка - 16,99%;  строк 48 місяців; тип ставки - фіксована 16,99 відсотків річних; платежі за додаткові та супутні послуги, обов`язкові для укладення договору, розмір внеску визначено у сумі 1243,3 грн за пакет послуг РКО; загальні витрати за кредитом визначені у розмірі 93094,63 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. кредит, відсотки, комісії та інші платежі) визначена у розмірі 150294,68 грн; реальна процентна ставка у відсотках річних визначена - 77,96.
До кредитного договору долучений підписаний Додаток №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», у якому пунктом 8 визначено щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1243,30 грн, а загальний розмір плати за весь строк кредитування був визначений у сумі 59678,4 грн. При цьому загальний розмір відсотків за користування кредитом визначений пунктом 6 у сумі 25178,48 грн  /а.с.13,31,46/.
До апеляційної скарги відповідачем долучено додаток № 5 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», у п.2.7. якого надано роз`яснення щодо комісії за розрахунково-касове обслуговування та вказано, що за пакет послуг для суми кредиту від 50000 грн до 99999 грн це:
- Надання послуг з розрахунку суми чергового платежу за Угодою та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за Угодою про надання споживчого кредиту, що надаються:
а) з використанням телефонного зв'язку, в Контакт-центрі, через IVR-menu,
б) шляхом оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником із використанням Системи Інтернет сервісу «My Alfa-Bank» та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо.
- Надання інформації (виписок) по рахунках з використанням SMS повідомлень щодо суми платежу за Угодою про надання споживчого кредиту, щодо зарахування платежу на Рахунок (погашення заборгованості)
- Надання виписок по рахункам позичальника та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті за електронною адресою, що вказана позичальником в Анкеті-заяві про акцепт.
 Пунктом 2.21 додатку № 5 Договору визначено, що після укладення угоди Банк на вимогу позичальника, але не частіше одного разу на місяць, у порядку і на умовах, передбачених цим пунктом, безоплатно повідомляє позичальнику інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності), щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за Угодою, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України.
Позивач просить визнати недійсним підпункт б пункту 1 акцепту пропозиції про укладення договору про надання особистого кредиту від 04 березня 2020 року №501242746; пункт 8 додатку №1 до договору про надання кредиту від 04 березня 2020 року №501242746, вказуючи про те, що ці умови Кредитного договору є несправедливими, оскільки така послуга за законом повинна надаватися безоплатно.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням  є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.  У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз'яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».
Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до ч.ч. 1,2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв'язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов'язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов'язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п'ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 також вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18).
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року у справі № 199/7014/20, посилаючись на Постанову від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, вказала на те, що Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування, і підстав для відступу від цього висновку колегією суддів Касаційного цивільного суду не наведено. 
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважала необґрунтованими підстави для передачі цієї справи на її розгляд і повернула справу на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.
За результатами розгляду справи  № 199/7014/20 у Постанові від 01 лютого 2023 року Третя судова палата Касаційного цивільного суду вказала на те, що з огляду на вищезгадані положення законодавства України Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування.
Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
В пункті 1.2 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі 1,99 % від суми кредиту.
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіку). Щомісячний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 3064,60 грн, а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) - 147100,80 грн.
Однак, встановивши у кредитному договорі № 22039000092815 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,99 % від суми кредиту, що складає 3064,60 грн щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорюванні умови кредитного договору є несправедливими.
При цьому згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (147100,80 грн) наближений до розміру кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (154000 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.
У справі, яка переглядається, АТ «Банк Кредит Дніпро» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія.
 Тому в контексті обставин цієї справи, предмета та підстав зустрічного позову, а також характеру спірних правовідносин, судам належало визнати недійсними оспорювані умови кредитного договору відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, статті 18 Закону № 1023-XII. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20 (провадження № 61-15716св20).
У Постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу за позовом споживача пред`явленим до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», Банк) про визнання кредитного договору частково недійсним, погодився з висновком апеляційного суду про те, що встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2, 4 % від суми кредиту, що складає 797,76 грн щомісячно, відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту б) пункту 1 кредитного договору є несправедливими.
При цьому, згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (28719, 36 грн) більш ніж вдвічі перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом (12454, 04 грн) та наближений до розміру кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (30000 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.
АТ «Альфа-Банк» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату.
Разом із тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія.
 
У Постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розяглядаючи позовні вимоги пред`явлені до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») про визнання кредитного договору частково недійсним вказав на наступне.
Відповідно до пункту 2.7.1. Договору, якщо умовами Угоди передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов`язань за Угодою, вчиняє дії на користь Позичальника по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов`язань Позичальника за Угодою.
Оцінюючи зміст оспорюваної умови Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501026655 від 16 травня 2018 року, якою передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,25 % від суми кредиту, та зміст наведених положень Договору, якими визначено, у чому полягає послуга банку по обслуговуванню кредиту, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 2.21 Договору про надання позичальнику не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.
Наведене дає підстави для висновку, що оспорювані ОСОБА_1 положення кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,25 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.
Оскільки вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.
З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності умов договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,25 % від суми кредиту та враховуючи вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, у цій справі підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 501026655 від 16 травня 2018 року, що забезпечить захист інтересів позивачки у правовій визначеності.
         
З наведених обставин справи, що є предметом даного розгляду вбачається, що між сторонами що  04 березня 2020 року, шляхом підписання позичальником Акцепт пропозиції на укладення годи про надання кредиту №501242746, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, був укладений Кредитний договір №501242746. За умовами цього договору сторони визначили умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту - кредит готівкою; сума кредиту - 65436,80 грн; процентна ставка - 16,99%; тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців. Умовами підпункту б) пункту 1 договору також передбачена плата за обслуговування кредиту 1,90% від суми кредиту, зазначеної в Кредитному договорі. 
У паспорті споживчого кредиту, який також сторонами у справі, вказано про надання кредиту на споживчі цілі у розмірі 65436,80 грн; процентна ставка - 16,99%;  строк 48 місяців; тип ставки - фіксована; платежі за додаткові та супутні послуги, обов`язкові для укладення договору, розмір внеску визначено у сумі 1243,3 грн за пакет послуг РКО; загальні витрати за кредитом визначені у розмірі 93094,63 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. кредит, відсотки, комісії та інші платежі) визначена у розмірі 150294,68 грн; реальна процентна ставка у відсотках річних визначена 77,96.
До кредитного договору надано підписаний Додаток №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», у якому пунктом 8 визначено щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1243,30 грн, а загальний розмір плати за весь строк кредитування був визначений у сумі 59678,4 грн. При цьому загальний розмір відсотків за користування кредитом визначений пунктом 6 у сумі 25178,48 грн.
Тобто встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,9 % від суми кредиту, що складає 1243,30 грн щомісячно, відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту б) пункту 1 кредитного договору є несправедливими. Так як згідно з графіком платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (59678,4 грн) більш ніж вдвічі перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом (25178,48 грн) та наближений до розміру кредиту, отриманого позивачем для власних потреб (65436,80 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.
При цьому також слід звернути увагу на те, що зміст п.2.7 Додатку № 5 якими визначено, у чому полягає послуга банку по обслуговуванню кредиту, і на який посилається відповідач в доводах апеляційної скарги свідчить про те що ця плата відповідає діям банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 2.21 Договору про надання позичальнику не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.
Наведене дає підстави для висновку, що оспорювані ОСОБА_1 положення кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,90 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.
Однак, визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин  є недійсним у силу закону з моменту його укладення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому оспорювані умови Кредитного договору №501242746 від 04 березня 2020 року в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,90 % від суми кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими. Проте апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, це є підставою для визнання таких положень недійсними, оскільки, як вже вказано вище, умови договору які є нікчемними в силу закону, не підлягають визнанню недійсними судом.
Оскільки вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.
З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності умов договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,90 % від суми кредиту та враховуючи вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, у цій справі підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №501242746 від 04 березня 2020 року, що забезпечить захист інтересів позивача у правовій визначеності. А отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору платежів без врахування щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,90% від суми кредиту відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.  Однак, вирішуючи вказані позовні вимоги суд першої інстанції, вказав на те, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком заборгованості за Кредитним договором, проте таких даних матеріали справи не містять, і обставини виконання взятих на себе позивачем зобов`язань в межах розгляду даної справи не досліджувались.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним умов Кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746 щодо включення щомісячної комісії за рахунково-касове обслуговування, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
 
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги по суті, наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції                     
                                                       
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року  в частині визнання недійсними умов Кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» щодо включення щомісячної комісії  за рахунково-касове обслуговування в розмірі 1234, 30 грн, а саме підпункт б пункту 1 Кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746, пункту 8 Додатку 1 до Кредитного договору від 04 березня 2020 року №501242746 - скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук