Справа № 127/13125/23
Провадження № 22-ц/801/1874/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року	Справа № 127/13125/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Панасюка О. С.,
за участі секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна зі спільної сумісної власності,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , поданою її представником – адвокатом Шмигою Ганною Сергіївною, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 28 липня 2023 року у м. Вінниці суддею цього суду Воробйовим В. В.,
В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому відповідно до заяви про зміну предмету позову просила: поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташованй за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визначення їй 33/100 частки цього будинку згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи; поділити земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 0510100000:03:032:0290, що розташована за вказаною вище адресою, шляхом визначення їй 33/100 частки цієї земельної ділянки згідно з висновком даної експертизи.
       Позов мотивований тим, що позивач на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Південнобузька» від 06 березня 2009 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30 листопада 2020 року є власником 33/100 частки будинковолодіння, яке розташоване за вище зазначеною адресою. Іншим співвласником будинковолодіння є ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , частки співвласників у будинковолодінні у натурі не виділені. 
       Земельна ділянка, що перебуває у спільній сумісній власності сторін, передавалась їм згідно рішення Вінницької міської ради №2057 від 27 травня 2015 року, право спільної сумісної власності на цю земельну ділянку за ними зареєстровано 03 липня 2020 року, що підтверджується Інформаційною довідкою із державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       У 2021 році між власниками цієї земельної ділянки було досягнуто попередньої домовленості щодо поділу земельної ділянки згідно кадастрового плану, виготовленого 
ФОП ОСОБА_4 , однак укласти нотаріально посвідчений договір щодо поділу земельної ділянки відповідач відмовилась. 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила її вимоги задовольнити.
25 липня 2023 року позивач подала заяву про призначення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. 
       28 липня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесена ухвала, якою вказана заява задоволена. Призначено у цій справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз», попереджено експертів про кримінальну відповідальність за відмову від дачі висновку та за дачу завідомо неправдивого висновку. Запропоновано експертам: 1) надати варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визначення 33/100 його частки ОСОБА_1 ; 2) надати варіанти поділу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 0510100000:03:032:0290, розташованої за вище вказаною адресою, шляхом визначення 33/100 її частки ОСОБА_1 . До отримання висновку експертизи провадження у даній справі зупинено.
Не погодившись із цією ухвалою, представник відповідача – адвокат Шмига Г.С., посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. У апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав відповідачу часу для підготовки експертам своїх питань, чим позбавив його можливості взагалі надати свої питання експертам. Судом в даній ухвалі не зазначено про необхідність зупинення провадження у справі у зв`язку із призначенням експертизи. Між сторонами відсутній предмет спору, що згідно ст. 4 ЦПК України виключає необхідність судового захисту прав позивача.
Від представника позивача – адвоката Путіліна Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу у якій він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, посилаючись на те, що за відсутності спеціальних знань та висновку експерта не можливо встановити варіанти поділу об`єктів нерухомого майна між сторонами. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога позивача про виділ в натурі їй частини майна зі спільної сумісної власності, зокрема 33/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 33/100 частки земельної ділянки. У зв`язку з цим 25 липня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про призначення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, яка мотивована тим, що для правильного вирішення спору та для повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання. Проведення експертизи просила доручити експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Експертів у висновку просила надати варіанти поділу вищевказаних об`єктів нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки шляхом визначення 3/100 їх часток ОСОБА_1 (а. с. 104-105).
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Частинами 1, 5 ст. 104 ЦПК України встановлено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року роз`яснено, що ухвала суду про призначення експертизи повинна бути складена як окремий документ з наведенням у ній мотивів прийнятого рішення про призначення експертизи та чітким викладенням питань, що стосуються предмета останньої. В ухвалі має бути зазначено, які подані учасниками судового розгляду питання і з яких мотивів відхилено.
Відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 року за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5).
Із сукупності наведених норм права слідує, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Учасники судового процесу вправі пропонувати суду питання, які мають бути роз`яснені експертом, проте остаточне коло питань судовому експерту визначається судом.
Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.
Суд першої інстанції, оцінивши підстави призначення вказаної у заяві експертизи, зважаючи на предмет позову та необхідність спеціальних знань для з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов вірного висновку про її призначення, визначивши при цьому відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України зміст питань, з яких має бути проведена ця експертиза.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав відповідачу часу для підготовки експертам своїх питань, чим позбавив його можливості взагалі надати свої питання експертам, оскільки, заперечуючи щодо проведення експертизи з вказаних вище питань, ОСОБА_2 інших питань ніж ті, що визначені позивачем та вказані в ухвалі суду першої інстанції, не запропонувала, розпорядившись таким чином наданими їй процесуальними правами. 
Окрім того, з матеріалів справи слідує, що, подаючи заяву про проведення експертизи, позивач долучила до неї докази надсилання такої заяви ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» (а.с. 106), та є належним доказом сповіщення іншого учасника справи - відповідача про подачу цієї заяви і розгляд її у підготовчому судовому засіданні, хоча діючими нормами ст. 183 ЦПК України, яка встановлює загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, надсилання такої заяви іншим учасникам справи не передбачено. Тобто, за умови достатньої зацікавленості  ОСОБА_2 у розгляді справи, враховуючи її обізнаність про розгляд цієї заяви у судовому засіданні 28 липня 2023 року, вона могла б поставити перед експертами свої питання, однак цього не зробила. 
Також дані доводи апеляційної скарги спростовуються тим, що відповідача у судовому засідання під час розгляду заяви про призначення експертизи представляв адвокат Шмига Г.С., що підтверджується протоколом судового засідання від 28 липня 2023 року (а. с. 162), яка повинна була здійснювати захист та представництво інтересів клієнта – відповідача компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, однак адвокат Шмига Г.С. не надає жодних доказів, за яких вона була позбавлена у судовому засіданні можливості поставити експертам питання, які відповідали б інтересам відповідача, натомість у матеріалах справи такі докази відсутні.
Згідно з п. п. 8, 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні, окрім іншого, суд вирішує питання про призначення експертизи, а також заяви та клопотання учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та справа «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine), заява N 50966/99, рішення від 14 жовтня 2003 року).
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, відповідач та її представник на власний розсуд розпорядились своїми процесуальними правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.
       Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом в оскаржуваній ухвалі не зазначено про необхідність зупинення провадження у справі у зв`язку із призначенням експертизи є необґрунтованими, оскільки у резолютивній частині даної ухвали судом чітко зазначено, що до отримання висновку експертизи провадження у даній справі зупинено (а. с. 164).
Твердження скаржника про те, що у вказаній справі між сторонами відсутній предмет спору, що згідно ст. 4 ЦПК України виключає необхідність судового захисту прав позивача, відхиляється апеляційним судом з огляду на таке.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Закриття провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі ст. 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених ст. ст. 206, 207 ЦПК України.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.
Таким чином, указані скаржником обставини входять до предмету доказування у цій справі і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення під час розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України.
Крім того згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України вказану ухвалу слід залишити без змін.
Ухвала суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі не оскаржувалась, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України не переглядалась.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником – адвокатом Шмигою Ганною Сергіївною, залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                О. В. Ковальчук

Судді :                                                                        Т. Б. Сало 

О. С. Панасюк