Справа № 307/2789/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 червня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В. 
суддів Джуги С. Д., Куштана Б. П. 

з участю секретаря Чичкало М. А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 18 травня 2022 року, ухвалене суддею Гримут В. І., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки.

Свої вимоги мотивувала тим, що у період з жовтня 2004 року по червень 2021 року сторони проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ними було набуте спільне майно, яке зареєстроване за відповідачем. Зокрема:

-земельна ділянка площею 0,0098 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, по АДРЕСА_1 ;
-23.12.2005 року квартира по АДРЕСА_2 ;
-01.04.2009 року житловий будинок по АДРЕСА_3 ;
-24.02.2011 року житловий будинок по АДРЕСА_1 ;
-09.03.2020 року земельна ділянка, кадастровий номер 2125381400:01:018:0052, площею 0,1444 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд по АДРЕСА_4 .

В червні місяці 2021 року між сторонами почали виникати сварки, непорозуміння, а отже вони прийшли до переконання, що подальше спільне життя не має сенсу і збереження сімї є неможливим. Поділити майно за взаємною згодою не вдається можливим, оскільки відповідач вважає, що таке належить виключно йому.

З огляду на це, позивачка просить у судовому порядку встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати спільною сумісною власністю набуте ними майно за час їх спільного проживання, з визначенням часток в розмірі 1/2 за кожним з них (а.с.1-8).

Рішенням Тячівського районного суду від 18 травня 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня місяця 2014 року по 2019 рік включно. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних долях по 1/2 частині майно придбане ними за час спільного проживання, а саме:

-житловий будинок по АДРЕСА_3 ;
-житловий будинок по АДРЕСА_1 ;
-квартиру по АДРЕСА_5 ;
-земельну ділянку площею 0,0098 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, по АДРЕСА_1 ;

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалу Тячівського районного суду від 10 серпня 2021 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно скасовано (а.с.77-80, 110).

На це рішення відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що встановлюючи факт проживання однією сім`єю місцевий суд не вказав на підставі яких саме доказів він прийшов до таких висновків, оскільки єдиним доказом у справі є акт обстеження матеріально-побутових умов від 27.08.2021 року, який спростовано, а отже цей акт не є належним та допустимим доказом у даній справі. Депутат Буштинської сільської ради у своїй відповіді на звернення зазначив, що відомості зазначені ним в акті обстеження матеріально-побутових умов були отримані ним та підтверджені від позивачки ОСОБА_2 . Показання свідків також не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання, що мало місце у даній справі. Крім того, покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не узгоджуються з показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . З огляду на це апелянт вважає, що ухвалене у справі рішення незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, а в задоволенні позову відмовити (а.с.84-89).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник відповідача (апелянта) ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_9 проти апеляційної скарги заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків про задоволення апеляційної скарги виходячи з таких підстав.

Встановлюючи факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд першої інстанції виходив з показів свідків ОСОБА_5 , яка є їх донькою, та ОСОБА_4 , яка є хрещеною матір`ю доньки. Покази інших двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 місцевий суд відхилив як такі, що не узгоджуються між собою, та суперечать показам попередніх двох свідків.

При цьому суд першої інстанції порахував, що наведених доказів є достатньо для встановлення того факту, що сторони почали проживати спільно з 2004 року.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України)

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом  (ч.1, 2 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що у період з жовтня 2004 року по червень 2021 року сторони проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ними було набуте спільне майно, яке зареєстроване за відповідачем. Зокрема: 1) земельна ділянка площею 0,0098 га по АДРЕСА_1 ; 2) квартира по АДРЕСА_2 ; 3) житловий будинок по АДРЕСА_3 ; 4) житловий будинок по АДРЕСА_1 ; 5) земельна ділянка площею 0,1444 га по АДРЕСА_4 .

В якості доказу на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачка надала акт обстеження матеріально-побутових умов від 27 липня 2021 року, проведений депутатом Буштинської селищної ради Токач О. І., підписаний цим депутатом, а також підписаний селищним головою Янчій Р. М. (а.с.28).

В цьому акті вказано, що ОСОБА_2 проживає в громадянському шлюбі з ОСОБА_1 з жовтня 2004 року та виховують спільну неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімя проживає у власному будинку, який вони почали будувати, перебуваючи у шлюбі. Умови проживання в будинку задовільні.

Надалі, на звернення відповідача ОСОБА_1 до депутата Буштинської селищної ради Токача О. І. щодо перевірки обставин, викладених в акті обстеження матеріально-побутових умов від 27.07.2021 року, цей депутат вказав, що відомості, викладені ним в акті обстеження були отримані з письмової заяви ОСОБА_2 на імя цього депутата, які вона надала 26.07.2021 року та були підтверджені нею цього ж дня в особистій розмові. Також до заяви ОСОБА_2 була додана копія про народження неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Іншими відомостями, які б підтверджували зазначену ним інформацію, депутат Буштинської селищної ради Токача О. І. не володіє.

Отже, з вказаного слідує, що акт обстеження матеріально-побутових умов від 27.07.2021 року, в якому йдеться про проживання сторін однією сімєю, не може бути прийнятий до уваги, оскільки такий складений зі слів позивачки.

У справі також є покази чотирьох свідків. Так, свідок ОСОБА_5 , яка є донькою сторін, та свідок ОСОБА_4 , яка є хрещеною матір`ю доньки, підтверджують факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу. У той же час, свідок ОСОБА_7 , яка є теперішньою дружиною відповідача, та свідок ОСОБА_6 , що є знайомим відповідача, заперечують факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу.

З цього приводу апеляційний суд констатує, що показання свідків, за відсутності інших доказів, не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Крім того, покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не узгоджуються з показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Більше того, усі ці свідки є або родичами сторін, або їх знайомими.

Крім того, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17).

Суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

Інших належних та достатніх доказів, з яких можна було б встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в матеріалах справи не має. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

За цих обставин вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визначення часток є недоведеними, в їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

       Рішення Тячівського районного суду від 18 травня 2022 року - скасувати.

       В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 липня 2023 року.

Головуючий:                                

Судді: