УХВАЛА

26 липня 2023 року 
м. Київ
справа №640/8397/21
адміністративне провадження № К/990/15858/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 640/8397/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним запису, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за весь час затримки з виплати коштів,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного повного розрахунку та видачі трудової книжки;
- визнати недійсним у встановленому порядку раніше зроблений запис у трудовій книжці від номером запису "02" про звільнення 06.07.2011 з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 на підставі наказу МВС від 06.07.2011 №871 о/с;
- зобов`язати відповідача видати новий наказ, у якому зазначити нову дату звільнення - дату фактичного повного розрахунку та видачі трудової книжки ОСОБА_1 , а також внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , із зазначенням нової дати звільнення - дати фактичного повного розрахунку та видачі трудової книжки;
- зобов`язати нарахувати та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного повного розрахунку та видачі трудової книжки;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати             ОСОБА_1 грошового забезпечення, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, за період часу з 01.08.2010 по 06.07.2011;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням компенсації за невикористану відпустку за період часу з 01.08.2010 по 06.07.2011;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати              ОСОБА_1 грошового забезпечення з повним урахуванням посадового окладу в розмірі 1800,00 грн, надбавок за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків, за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно- аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність у розмірі 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, за період часу з 01.07.2009 по 06.07.2011;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з повним урахуванням посадового окладу в розмірі 1800 грн, надбавок за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків, за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність у розмірі 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, за період часу з 01.07.2009 по 06.07.2011;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати зазначених грошових коштів за період часу з 07.07.2011 по день фактичного у розрахунку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалами Верховного Суду від 31 січня 2023 року та від 16 березня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 640/8397/21 було повернуто особі, яка їх подала.
02 травня 2023 року до Суду вчергове надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 640/8397/21.
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року вказану касаційну скаргу було залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали, шляхом заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення, а також відповідних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.
На виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. У вказаній заяві скаржник на обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначає, що подача касаційної скарги 24 квітня 2023 року на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 640/8397/21 зумовлена неодноразовим дозволеним судом виправленням змісту вчасно поданої первинної скарги. Крім того, заявник просить суд урахувати, що ним вживались невідкладні заходи щодо виправлення недоліків попередньо поданих касаційних скарг, які без зайвих зволікань направлялись ним до суду. За наведених обставин та враховуючи, що зазначена касаційна скарга подана в межах оптимально можливого та розумного строку, позивач вважає, що наявні підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що її прийнято у відкритому судовому засіданні 13 грудня 2022 року та повний текст виготовлено у той же день. За таких обставин останнім днем строку на її касаційне оскарження є 12 січня 2023 року.
Водночас з огляду на те, що повний текст оскаржуваного судового рішення не було вручено   ОСОБА_1 у день його проголошення та отримано останнім 30 грудня 2022 року, що підтверджується даними наявних у матеріалах касаційної скарги поштового конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором 0102936716200, скаржник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження до 30 січня 2023 року.
З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини другої статті 329 КАС України, Судом установлено, що первинну касаційну скаргу скаржником було подано до Суду в межах строку на касаційне оскарження, а саме 11 січня 2023 року (що підтверджується даними поштового конверту зі штриховим ідентифікатором 3750034180873 наявними у базі даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду»).
Водночас ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року зазначену касаційну скаргу було повернуто скаржнику, як таку, що не містить підстав касаційного оскарження. При цьому, у вказаній ухвалі Судом роз`яснено право скаржника на повторне звернення. 
Отримавши 03 березня 2023 року ухвалу Суду від 31 січня 2023 року (що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором 0102937392254), позивач 04 березня 2023 року повторно звернувся до Суду з касаційною скаргою (що підтверджується даними поштового конверту зі штриховим ідентифікатором 3750034370630). Проте ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2023 року повторно подану касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 640/8397/21 було повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не були викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. Судом роз`яснено право скаржника на повторне звернення. 
Указана ухвала Суду від 16 березня 2023 року була отримана скаржником 24 квітня 2022 року (що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором 0102937696687) та в той же день повторно направлено до суду відповідну касаційну скаргу.
Отже, Судом установлено, що первинна касаційна скарга була подана у межах строку касаційного оскарження і скаржник повторно звертався до касаційного суду без зайвих зволікань.
З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі заявник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо правового регулювання:
- виплати працівнику органів внутрішніх справ грошового забезпечення в разі, коли йому продовжено раніше обраний захід - тримання під вартою у зв`язку з ухваленням судом вироку, що не набрав законної сили про його засудження до позбавлення волі та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати зазначених грошових коштів по день фактичного розрахунку;
- направлення або видачі звільненому працівникові органів внутрішніх справ за вироком суду, що  набрав законної сили та який відбуває покарання в місцях позбавлення волі належно оформленої трудової книжки або направлення надіслання повідомлення поштовим зв`язком в день звільнення цього працівника (у разі відсутності його на роботі) про необхідність отримання належно оформленої трудової книжки;
- визнання вимушеним прогулом часу затримки видачі належно оформленої трудової книжки звільненому працівникові за вироком суду, що набрав законної сили, якого засуджено до позбавлення волі та який відбуває покарання в місцях позбавлення волі;
- видачі в день звільнення працівника органів внутрішніх справ за вироком суду, що набрав  законної сили та який відбуває покарання в місцях позбавлення волі належно оформленої трудової книжки або надіслання повідомлення поштовим зв`язком в день звільнення цього працівника (у разі відсутності його на роботі) про необхідність її отримання;
- виплати працівнику органів внутрішніх справ грошового забезпечення в разі, коли йому обрано запобіжний захід взяття під варту до набрання законної сили вироком суду та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати зазначених грошових коштів по день фактичного розрахунку;
- контролюючої функції з боку держави в особі відповідних контролюючих органів у відносинах щодо контролю за умовами праці за проведенням процедури звільнення працівника органів внутрішніх справ (видачі трудової книжки, наказу про звільнення та необхідних документів, письмового повідомлення із вказівкою про необхідність їх отримання) та процедури виплати йому грошового забезпечення (виплати належних працівнику всіх сум грошового забезпечення, письмового повідомлення про нараховані суми, належні останньому при звільненні), а також покладення відповідальності внаслідок їх порушення на відповідача, а не на працівника, що є підставою у задоволенні законних вимог останнього;
- зобов`язання публічних органів державної влади застосувати найбільш сприятливий підхід для осіб, що проходять службу в органах внутрішніх справ та звільняються зі служби у разі відсутності у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, що порушує вимогу "якості закону".
Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Проте, всупереч вимогам пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не сформовано чіткого переліку норм права, щодо застосування яких Верховним Судом необхідно сформувати правовий висновок у подібних правовідносинах. Зокрема заявник, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не конкретизує застосування безпосередньо якої норми потребує висновку Верховного Суду та у чому полягає необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування цієї норми права. 
Суд зауважує, що зазначені заявником у касаційній скарзі норми права, а саме: пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,, частина друга статті 6, статті 8 та 62 Конституції України, частина шоста статті 7 КАС України, частина друга статті 2 Кримінального кодексу України, пункти 1, 5 статті 17 Кримінально-процесуального кодексу України, частина шоста статті 21 Закону України «Про міліцію», пункт 12 та 67 Положення 114, статті 47, 115, 116, 117, 235 Кодексу законів про працю України, пункти 1.12, 1.18, 2.2.5 та 3.5.1 Інструкції № 499, підпункт 4.1.5, та пункт 13 Інструкції 1276, пункти 4.1 - 4.2 Інструкції №58 є загальними.
Також Суд зауважує, що зазначеним доводам заявника вже було надано правову оцінку Верховним Судом в ухвалі від 07 червня 2023 року та роз`яснено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Водночас, звертаючись до Суду з касаційною скаргою повторно, заявником зазначених вимог не дотримано.
Таким чином, за встановлених обставин Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої     статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження та поновити цей строк.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 640/8397/21 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська

Судді:                                                                                          О.В. Кашпур

                                                                                          С.А. Уханенко