Номер провадження: 33/813/1141/23
Номер справи місцевого суду: 946/1830/23 
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П. 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Пироженка Сергія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Ізмаїльського районного суду Одеської області від 16.05.2023 року,-
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 227852 від 08.03.2023 року зазанчено, що 08.03.2023 року о 02 годині 05 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Придунайська біля буд. №212 в м.Ізмаїлі Одеської області керував автомобілем «MAN 19.414 FLT», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому порядку із застосуванням приладу «Drager 7510», результат тесту - 1.67 ‰, тест №281, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР. Транспортний засіб залишено на місці ДТП без порушення ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.
Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що винні дії ОСОБА_1 підтверджені протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №227852 від 08.03.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом огляду на стан сп`яніння, результат тесту - 1.67 ‰, та іншими матеріалами справи. Отже враховуючи зазначені обставини справи, беручи до увагу особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч.1 ст.130 КУпАП, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів. 

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною постановою представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, матеріали справи направити для продовження розгляду до Васильківського міськрайонного суду Київської області. Разом з апеляційною скаргою Пироженко А.О. заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови та заявлено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 зазначав, що останній не був присутній в судовому засіданні 16.05.2023 року, оскаржувану постанову останній отримав засобами електронної пошти 26.05.2023 року, того скаржником заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 30.05.2023 року сторона захисту ознайомилась з матеріалами справи. Враховуючи викладені обставини скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що на переконання скаржника застосування судом застарілих норм права саме по собі є грубим порушенням, яке ставить під сумнів правомірність та законність рішення суд, на думку скаржника суд не спростував доводи ОСОБА_1 в постанові 09.05.2023 обмежившись лише цитуванням загальних норм КУпАП при цьому не застосувавши релевантні норми права та судову практику в подібних правовідносинах. Щодо можливості та необхідності направлення справи за «підсудністю» за місцем проживання правопорушника. В постановах про відмову в задоволенні клопотань про направлення справи за підсудністю суддя Пащенко Т.П. зазначила, що чинним КУпАП не передбачено такої опції. Першочергово звертаю увагу суду, що постановою від 07.10.2019 № 946/7138/19 під головуванням судді Пащенко Т.П. було задоволено клопотання та направлено справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП за підсудністю за місцем проживання правопорушника. Викликає подив та непорозуміння вибіркове та різне застосування норм права та аналогій закону в однакових за змістом правовідносинах. (Копія постанови від 07.10.2019 № 946/7138/19 під головуванням судді Пащенко Т.П. додається). Варто зазначити, що вказана практика досить поширена, зокрема і в Ізмаїльскому міськрайонному суді. Приписами статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Проте, районний суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначених вимог закону не виконав, зокрема не перевірив, чи належить до його компетенції розгляд даної справи. Так ОСОБА_1 підтвердив відповідними доказами зареєстроване місце проживання, судом дані докази не були дослідженні. Крім того важливим є те, що ОСОБА_1 просив передати справу за підсудністю також зважаючи на і в постанові від 09.05.2023 року обмежившись лише цитуванням загальних норм КУпАП при цьому не застосувавши релевантні норми права та судову практику в подібних правовідносинах. Щодо можливості та необхідності направлення справи за «підсудністю» за місцем проживання правопорушника. В постановах про відмову в задоволенні клопотань про направлення справи за підсудністю суддя Пащенко Т.П. зазначила, що чинним КУпАП не передбачено такої опції.
       Першочергово звертаю увагу суду, що постановою від 07.10.2019 № 946/7138/19 під головуванням судді Пащенко Т.П. було задоволено клопотання та направлено справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП за підсудністю за місцем проживання правопорушника. Викликає подив та непорозуміння вибіркове та різне застосування норм права та аналогій закону в однакових за змістом правовідносинах. (Копія постанови від 07.10.2019 № 946/7138/19 під головуванням судді Пащенко Т.П. додається). Варто зазначити, що вказана практика досить поширена, зокрема і в Ізмаїльскому міськрайонному суді. Приписами статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав, та розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка належить до територіальної юрисдикції іншого місцевого суду, що є істотним порушенням вимог закону, а тому, вказана постанова, як незаконна підлягає скасуванню. Зокрема, згідно з вимогами ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності. конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов?язків, відповідальності перед суспільством. Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 8КУПАП провадження в справах про адміністративні справи про правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду Частиною статті 8 закону України "Про статус суддів" від 02 червня 2016 року встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97 року, кожен має право на справедливий : публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У Рішенні Європейського суду у винува чення енко і Стритун проти України" (SokurenkoandStrygun v. Ukraine) від 20.07.2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04 зазначено, що Суд повторює, що сраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії, Комісія висловила думку, що термін "судом встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів Підсумовуючи вищевикладене суд першої інстанції зважаючи на наявні матеріали справи, подані ОСОБА_1 докази мав повноваження направити самостійно справу за підсудністю або ж передати матеріали до органів Національної поліції для передачі справи до належного суду. Однак суд з поміж двох абсолютно законних рішень прийняв постанову про визнання винуватим особи без її участі та без дослідження доказів. Щодо не дослідження судом доказів, що стало причиною розгляду справи не уповноваженим судом. Суд в постанові від 16.05.2023 року вказав, що дослідив всі матеріали справи в тому числі і відеозапис з нагрудних камер поліцейських. Також в постановах від 10.04.2023 року та 09.05.2023 року суд вказав, що саме на поліцейських покладається обов?язок визначити уповноважений суд до якого слід передати протокол про адміністративне правопорушення. У вказаному контексті варто зазначити, що в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 в пункті 1 розділу 3 вказано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Також в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» № 11 від 11.06.2004 року вказано, що у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУПАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення вирішується відповідним органом внутрішніх справ. Тобто цитуванням вказаною практики суд фактично підтвердив, що все ж таки поняття підсудності в КУпАП існує. Звертав особливу увагу, що ОСОБА_1 заявляв клопотання про справи за місцем проживання, ще під час складання працівниками поліції і суд повинен був це дослідити, а саме переглянути відповідні відеозаписи, що на моє переконання судом виконано не було. Тобто суд фактично не перевірив дотримання працівниками вимогу Закону при складанні протоколу. Так на відеозаписі 01530@2023030804450010.тр4 а саме починаючи з 9 хвилини 41 секунди міститься запис розмови ОСОБА_1 з працівником поліці наступного змісту - Працівник поліції: - Розгляд адміністративної справи відбудеться 20.03.23 о 10 годині в Ізмаїльському міськрайонному суді, нууу.... я тобі вже, отут подпісь став. ОСОБА_1 : - Кароче ти мені їх в Васільков перешлеш. Працівник поліції: - ДА! Звертаю увагу, що більша частина відеозаписів не містить звукової доріжки та не містить повного запису спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції де він неодноразово наголошує на розгляді справи за місцем проживання.

Явка в судове засідання
Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.
Адвокат Пироженко С.О. спілкувався з судом в режимі відеоконференції.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю доповідача, вислухав адвоката Пироженко С.О., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).
Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 227852 від 08.03.2023 року вбачається, що 08.03.2023 року о 02 годині 05 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Придунайська біля буд. №212 в м.Ізмаїлі Одеської області керував автомобілем «MAN 19.414 FLT», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому порядку із застосуванням приладу «Drager 7510», результат тесту - 1.67 ‰, тест №281, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР. Транспортний засіб залишено на місці ДТП без порушення ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Суд апеляційної інстанції враховує, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.
У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду - огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.
Винуватість ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події. 
Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП .
При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно неї адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.
Вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №227852 від 08.03.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом огляду на стан сп`яніння, результат тесту - 1.67 ‰, та іншими матеріалами справи. .
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, яким встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачено адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, з викладеного випливає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги, щодо не передачі матеріалів справи за альтернативною підсудністю є необґрунтованими належними та допустимими доказами, так як постанови суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання у встановленому законом порядку не оскаржувались, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення по суті, тим більше представник не зміг пояснити суду апеляційної інстанції як це вплинуло на законність судового рішення у справі.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно незаконних дій поліції стосовно передачі справи за заявленим усно під відеозапис клопотанням ОСОБА_1 про передачу справи за місцем його проживання є необгрунтованим належними та допустимими доказами, так як у встановленому законом порядку не оскаржувались, а тому також не можуть бути підставою для скасування судового рішення по суті.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу.
Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.
Апеляційному суду клопотань щодо допиту свідків, отримання інших доказів не заявлено, тому суд апеляційної інстанції приходить наступного.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Пироженка Сергія Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського районного суду Одеської області від 16.05.2023 року задовольнити. Поновити строк Пироженку Сергію Олександровичу на строк на апеляційне оскарження.
У клопотанні Пироженка Сергія Олександровича про передачу матеріалів справи № 946/1830/23 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП до Васильківського міськрайонного суду Київської області відмовити.
Клопотання Пироженка Сергія Олександровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задовольнити.
Апеляційну скаргу адвоката Пироженка Сергія Олександровича залишити без задоволення.
Постанову Ізмаїльського районного суду Одеської області від 16.05.2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 06 липня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький