Постанова
Іменем     України

Єдиний унікальний номер справи 753/5401/19	 	
Номер провадження 22-ц/824/5347/2023	
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Колесник	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач        	
12 липня 2023 року                                                                                          місто Київ
                                                                                                        Справа №753/5401/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
 
головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
 
секретар судового засідання Пасічник К.В.
 
сторони
 
позивач                             Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач                         ОСОБА_1 
відповідач                         ОСОБА_2 
відповідач                         ОСОБА_3 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницькоо районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року,  ухвалене у складі судді Колесника О.М., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва,
 
у с т а н о в и в :
 
У серпні 2015 року позивач Публічне акціонерне товарство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.06.2007 між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К2Х6G100260088, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 53 375 дол. США, зобов`язавшись його повернути у термін до 03.06.2027 та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені цим договором.
 
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 53 375 доларів США, однак позивачльник в порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 Цивільного кодексу Укрїни свої зобов`язання  не виконала та не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 10.07.2015 становила 160304,55 дол.США та складалась із заборгованості за тілом кредиту в сумі 43671,94 дол. США, заборгованості по процентам розмірі 39530,60 дол.США, заборгованості по комісії - 6571,56 дол.США, а також пені за несвоєчасність виконання зобов`язань у розмірі 70530,45 дол.США.
Окрім того, в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище Договором № К2Х60100260088 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 було укладено відповідні договори поруки, які зобов`язались перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань. 
Оскільки відповідно до укладених із відповідачами умов договорів, направлені на їх адреси письмові вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором №K2X6G100260088 від 06.06.2007 залишились без задоволення, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у солідарному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 160304,55 дол.США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.07.2015 складає 3501051,37 грн.
У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва із уточненою позовною заяву, згідно вимог якої просило суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 103903,38 дол.США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.02.2016 складає 2695724,83 грн.
Вказану уточнену позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що у зв`язку з рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2011 року по справі №2-450/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, яким було звернуто стягнення на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , оцінена вартість якого, згідно п.25.5 договору іпотеки №K2X6G100260088 від 06.06.2007 склала 271438 грн. Тому, за відрахуванням вказаної суми, заборгованість відповідачів складає 2695724,83 грн, що за курсом НБУ станом на 10.02.2016 складає 103903,38 дол.США.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПрватБанк» було задоволено частково та стягнуто з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором №K2X6G100260088 від 06.06.2007, яка станом на 10.02.2016 становила 88826,56 дол.США та складалася із заборгованості за кредитом в розмірі 43590,55 дол.США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 38046,41 дол.США, а також заборгованості по комісії у розмірі 7189,60 дол.США. В решті позовних вимог було відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року вказані вище рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 103 903,38 доларів США заборгованості за кредитним договором № К2Х60100260088 від 06.06.2007 року відмовлено. 
Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. Тому, саме із цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогами Банку про стягнення із позичальника та поручителів заборгованості, нарахованої до цієї дати, в інший спосіб (стягнення заборгованості). Окрім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо дострокового стягнення суми кредиту, нарахованих процентів і штрафних санкцій шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами, оскільки строк кредитування закінчився з моменту звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з таким позовом.
Також, ураховуючи надану позивачем довідку про те, що виконавчі листи, видані Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області на примусове виконання судового рішення у справі №2-450/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки до державної виконавчої служби не пред`являлися, а предмет застави на балансі Банку не перебуває, суд першої інстанції, зважаючи на нереалізацію предмета іпотеки, уважав вимоги позивача про зменшення вартості кредитної заборгованості на суму 271438 грн (початкової ціни предмета іпотеки) передчасними. Відтак, за відсутності належних доказів щодо дійсного розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню, суд не убачав підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» через їх безпідставність та необґрунтованість.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» через свого представника Мусійченка Д.Л. подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2011 року у справі № 2 - 450/11  за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави позовні вимоги задоволено частково. Вищевказаним рішенням, яке було змінене рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.05.2012, вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2Х60100260088 від 06.06.2007 у розмірі 467 367,73 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, а саме на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. У вказаній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_1 складала загалом 59085,68 доларів США, що за курсом гривні до долара США 7,91 є еквівалентом 467 367,73 грн. Саме в рахунок погашення вказаної суми боргу суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки. Апелянт зауважує, що судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яку визначено в гривневому еквіваленті, не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існує між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті.  Банк зазначає, що такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі 373/2054/16-ц та у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц. Таким чином, на думку банку, судом при вирішенні справи 2-450/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки було встановлено факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним, яку визначено судом у розмірі 59085,68 доларів США. Отже, оскільки зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів та інших платежів за умовами договору залишається дійсним. Окрім того, при вирішенні даної справи судом першої інстанції не враховано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, в якій визнано правомірним нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. 
Щодо строку дії поруки та правомірності стягнення заборгованості з поручителів апелянт зазначає, що як вбачається із укладених між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договорів поруки, порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за цим довром. Оскільки, в кредитному договорі заначено, що строк кредитування до 03.06.2027, зобов`язання за кредитним договором не виконано, отже п`ятирічний строк поруки на момент звернення до суду із позовом не сплив.               
Апелянт вказав, якщо місцевий суд не погоджувався із наданим банком розрахунком заборгованості, він повинен був самостійно встановити дійсну суму заборгованості з урахуванням наявності в матеріалах справи усіх первинних документів.
Окрім того, у поданій апеляційній скарзі заявник вказав, що зробивши висновок про неможливість одночасного стягнення у солідарному порядку з поручителів заборгованості, суд першої інстанції не врахував, що наведене не зумовлює відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з кожного поручителя окремо про що у свою чергу було зазначено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі №201/13782/14-ц.
Предстаником ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано клопотання про застосування позовної давності. Вважає представник, що позивач звернувшись до суду із позовом щодо стягнення заборгованості достроково, припинив дію кредитного договору та з 30.05.2012 у позивача почав обраховуватись строк позовної давності щодо стягнення іншої частини заборгованості, яка була встановлена судом. Позовну заяву розглянуто судом першої інстанції без участі сторін в судовому засіданні та прийнято заочне рішення, що позбавило відповідача можливості скористатися своїм правом на подання клопотання про застосування  позовної давності.
Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Хрущ О.В., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення з наведених у ній підстав. 
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гришко В.М. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволеня апеляційної скарги банку, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, вважаючи його законними та обгрунтованими, а доводи апеляційної скарги безпідставними, та просив застосувати до позовних вимог  позовну давність. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання в третій раз не з`явились,  про день, час та місце судового засідання повідомлялись у відповідності з законом за відомими суду адресами. Суд розцінив причини неявки відповідачів в судове засідання як неповажні та вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів.
 Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції установлено, що у серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 06.06.2007 ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № K2X6G100260088, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 53 375,00 дол. США на термін до 03.06.2027, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі,  видав відповідачу кредит у розмірі 53 375,00 дол. США .
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.
Відповідно до п. 2 договору кредиту, Банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повому обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. (том 1 а.с. 12).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , та між ПАТ КБ «ПриватБанк» та    ОСОБА_3 були укладені договори поруки.

Згідно з п. 6 договорів поруки поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.
ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором K2X6G100260088. (а.с. 9).
Вимога, що була пред`явлена до основного боржника та поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.
Окрім того ПАТ КБ «ПриватБанк» направлялася вимога ОСОБА_1 про наявність простроченої заборгованості за кредитом, та з проханням погасити заборгованість, а також позивачем було вказано на можливість зменшення відсотків (том. 1 а.с. 173) 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до положень частини другої статті 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Так, рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайоного суду Київської області від 27 вересня 2011 року позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , вартість предмету іпотеки, згідно з пунктом    35.5 договору іпотеки № K2X6G100260088 від 06 червня 2007 pоку, складає 271 438,00 грн, задоволено частково (а. с. 64-66 т. 1).
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2012 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2011 року змінено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2007 року № K2X6G100260088 в розмірі 467 367, 73 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , з укладенням від імені відповідача  договору купівлі-продажу будь-яким способом  з іншою особою - продавцем , з отриманням витягу з державного реєстру права власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Початкова ціна предмета іпотеки складає 271 438, 00 грн (а. с. 62-63 т. 1).
Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 16 лютого 2016 року виконавчі листи, видані Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом  27 вересня 2011 року у справі № 2-450/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави до державної виконавчої служби не пред`являлися. Предмет застави на балансі банку не знаходиться (а. с. 145 т. 1).
 
Апеляційний суд звертає увагу, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).
Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року № 310/11534/13-ц, в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 751/3510/15-ц зроблено наступні висновки: «Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпо- текодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (абзац третій статті 1 цього Закону). Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону "країни "Про іпотеку" (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі  задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотеко держателю. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов'язання. Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основнимзобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконанимзгідно зі статтею 599 ЦК України. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному".
Звернення стягнення на предмет іпотеки задовольняє вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
 
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
Отже, з урахуванням рішення Переяслав-Хмельницького міськрайоного суду Київської області від 27.09.2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 103 903, 38 ДОЛ США, що за курсом 25,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.02.2016 складає 2 695 724,83 грн.   
Відмовляючи в задоволенні позову про стягненя заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів дійсного розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню, чи було реалізовано предмет іпотеки та за яку вартість, оскільки саме така сума підлягає зарахуванню на погашення кредитної заборгованості.
Однак із таким твердженням суду, колегія суддів погодитися не може.
Як убачається із позовної заяви, у зв`язку з ухваленням рішення Переяслав-Хмельницького міськоайонного суду Київської області від 27.09.2011 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягення на предмет застави, де зазначено оціночну вартість іпотечного майна, яка складає 271 438,00, за відрахуванням вищезазначеної суми, позивач просив суд солідарно стягнув з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 103 903,38 дол. США, що за курсом 25,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.02.2016 складає 2 695 724,83 грн.    
Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта , що ПАТ КБ «Приватбанк» мав усі підстави для звернення до суду із позовом про стягення боргу за основним зобовязанням незважаючи на невиконане рішення про зверненя стягнення на предмет іпотеки, однак щодо суми заборгованості яка має бути стягута за рішенням суду погодитися не може. 
Переглядаючи рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2011 Апеляційний суд Київської області у своєму рішенні від 29.05.2012, яке набрало законної сили, чітко встановив, що сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає заголом 59 085,68 доларів США, що за курсом гривні до долара США 7,91 є еквівалентом 467 367,73 грн. Саме в рахунок погашення вказаної сум боргу суд вирішив звернути стягення на предмет іпотеки. 
Таким чином, апеляційним судом при вирішенні справи № 2-450/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки було встановлено факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним з урахуванням відсотків, яку визначено судом у розмірі 59 085, 68 доларів США.  
Колегія суддів звертає увагу, що судове рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості, яку визначено в гривневому еквіваленті, не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існує між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. 
Велика Палата Верховоного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі 373/2054/16-ц зрбила насупні висновки: «У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка оттримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалито рішення про стягення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позияальника є повернекння коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, як визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України…».
Виснвки  про можливість стягнення боргу в іноземній валюті  містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12655/14-ц (14-134цс18).    
Отже, колегія суддів погоджується із доводами апелянта щодо наявної у відповідача суми заборгованості у розмірі 59 085,68 доларів США, яка підлягає стягненню.  
Однак, щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитом апеляційний суд зазначає наступне.
Наявність рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке рішенням  Апеляційного суду Київської області від 29.05.2012 змінено в частині визначеної судом вартості іптечного майна, отже задоволення вимог кредитора щодо дострокового стягнення суми кредиту, нарахованих процентів і штрафних санкцій шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами, оскільки строк кредитування закінчився з моменту звернення 23.03.2011. ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з таким позовом.
Щодо стягнення заборгованості з усіх відповідачів в солідарному порядку слід зазначити, що якщо за умовами окремих договорів поруки поручителі узяли на себе зобов`язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов`язань боржником за кредитним договором, то кредитна заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо, а не з усіх поручителів у солідарному порядку.
Суд першої інстанції, на зазначені обставини та норми матеріального права уваги не звернув, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, зокрема, дійшов неправильного висновку, що матеріали справи не містять дійсного розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню. 
Щодо поданої в суді апеляційної інстанції представником відповідача заяви про застосування позовної давності, колегія суддів вважає, за необхідне зазначити, що таку заяву до суду перешої інстанції відповідачем подано не було, хоча відповідач була обізнана про повторний розгляд справи судом першої інстанції, вона мала можливість подати завчасно таку заяву (справа перебувала у провадженні судів з 2015 року), але протягом майже 7 років цього не зробила, а отже і відсутні підстави для задоволення вказаної заяви  судом апеляційної інстанції.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 3 654 грн. та за подачу апеляційної скарги (3 654х150%) 9 135,00 грн.  підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, по 3 045 грн. 00 коп з кожного.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України

 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30) заборгованість за кредитним договором  у розмірі 59 085 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) доларів США 68 центів.
Солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. ЗО) заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 085 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) доларів США 68 центів.
Солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30) заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 085 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) доларів США 68 центів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30) судові витрати по сплаті судового збору по 3 045 (три тисячі сорок п`ять) грн 00 коп з кожного.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 13 липня 2023 року.

Судді
                                                                                         Л. Д.  Поливач
 
                                                                                         О.В. Желепа
 
                                                                                         О. Ф. Мазурик