Справа № 306/88/21

П О С Т А Н О В А
іменем України

        03 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю., 
за участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Коротя Роман Олександрович, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року, повне судове рішення складено 06.10.2021, ухвалене суддею Вінер Е. А.,
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі – ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах.
Позов обґрунтовано тим, що 19 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ “УкрСиббанк” було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11317445000, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 140 000,00 доларів США зі сплатою 13,90% річних та кінцевим строком їх повернення до 19.03.2018, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за їх користування та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором і додатком № 1 до нього «Графіком погашення кредиту».
18 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ “УкрСиббанк” укладено договір про надання споживчого кредиту № 11395388000, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних за їх користування та кінцевим строком повернення до 18.09.2018, а позичальник зобов`язався повернути ці кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором і додатком № 1 до нього «Графіком погашення кредиту».
Зазначало товариство, що банк свої зобов`язання за цими кредитними договорами виконало належним чином у повному обсязі.
Із метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами 19 березня 2008 року та 18 вересня 2008 року між відповідачкою ОСОБА_1 та ПАТ “УкрСиббанк” були укладені нотаріально посвідчені договори іпотеки, відповідно, за № 80268 та № 80268-Б, за умовами яких вона як іпотекодавець передала в іпотеку банку як іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 163,70 кв. м) та земельну ділянку, що розташована за цією ж адресою, кадастровий номер 2124084401:06:001:0088, загальна площа 0,0704 га. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитними договорами. Крім того, між відповідачкою ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» 19.03.2008 і 18.09.2008 були укладені договори поруки, відповідно до яких вона як поручителька несе солідарну відповідальність із позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання в повному обсязі як існуючих на дату укладення договору поруки, так і тих, що можуть виникнути після укладення договору поруки, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.
Указувало, що 13 лютого 2012 року між ПАТ “УкрСиббанк” та ТОВ “КЕЙТ-КОЛЕКТ” були укладені договір факторингу № 2 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 649-650, згідно з якими товариство набуло статусу нового кредитора й отримало право грошової і майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ “Укрсиббанк”, у тому числі і за договорами про надання споживчого кредиту за № 11317445000 від 19.03.2008, за № 11395388000 від 18.09.2008 та договорами іпотеки за № 80268 від 19.03.2008, № 80268-Б від 18.09.2008
Стверджувало, що у порушення умов зазначених кредитних договорів та вимог чинного законодавства України позичальник ОСОБА_2 своїх зобов`язань належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 16 січня 2021 року сума його заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11317445000 від 19.03.2008 становить у розмірі 5 618 795,08 грн, а за договором про надання споживчого кредиту № 11395388000 від 18.09.2008 - у розмірі 832 113,72 гривень. 
Відповідно до звіту про оцінку, складеного суб`єктом оціночної діяльності, заставленого майна, а саме об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 163,70 кв. м), то ринкова вартість цього об`єкта оцінки становить 43 533,77 доларів США, що еквівалентно 1 234 387,00 грн, та земельної ділянки, що знаходиться цією ж адресою за кадастровим номером 2124084401:06:001:0088, загальною площею 0,0704 га, - її ринкова вартість становить 11 466,24 доларів США, що еквівалентно 325 122,00 гривень.
Зважаючи на те, що зобов`язання за вказаними договорами не виконуються, а відтак уважає, що має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Посилаючись на наведені вище обставини товариство просило суд у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11317445000 від 19 березня 2008 року, яка становить 5 677 624, 34 грн, та за договором про надання споживчого кредиту № 11395388000 від 18 вересня 2008 року, яка становить 840 826,02 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 163,70 кв. м), та земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою, кадастровий номер № 2124084401:06:001:0088, загальна площа 0,0704 га, шляхом продажу цих предметів іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 1 559 506, 00 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року цей позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено.
У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11317445000 від 19 березня 2008 року, яка становить 5 677 624,34 грн, та за договором про надання споживчого кредиту № 11395388000 від 18 вересня 2008 року, яка становить 840 826,02 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно – об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 163,70 кв. м), та на земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою, кадастровий номер № 2124084401:06:001:0088, загальна площа 0,0704 га, шляхом продажу цих предметів іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 1 559 506, 00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» 23 392,59 грн понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням суду відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Коротя Р.О., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Скарга мотивна тим, що місцевий суд належним чином не звернув уваги на пред`явлення цього позову після спливу строків позовної давності, про застосування якого нею суду подавалася відповідна заява. Так, позивач був скористався своїм правом дострокової вимоги повернення всієї суми кредиту шляхом направлення 03.07.2014 позичальнику та їй як іпотекодивиці такої вимоги. Відтак, на підставі пункту 6.2 кредитного договору, строк виконання кредитного зобов`язання в повному обсязі настав через 41 день, тобто 12 серпня 2014 року і трирічний строк позовної давності сплив ще 12.08.2017, а до суду з цим позовом ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ» звернулося аж у січні 2021 року. 
Зазначала і про неврахування судом першої інстанції того, що, згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майна, позивач не є іпотекодержателем іпотечного майна, на яке звернуто стягнення, а відтак не вправі був заявляти вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Також позивач на час подання до суду цього позову і дотепер є виключений із реєстру фінансових установ, а тому не має права вимагати виконання кредитного зобов`язання, у тому числі і за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно.
З огляду на наведені вище обставини апелянтка просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не скористався.

У судовому засіданні у режимі відеоконференції представник відповідачки (апелянтки) ОСОБА_1 – адвокат Коротя Р.О. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити.

Представник позивача ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ» у судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому його неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника апелянтки (відповідачки), перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких обставин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» місцевий суд виходив із їх обґрунтованості і доведеності та не пропуску при цьому позивачем строку позовної давності, оскільки умовами договору про надання споживчого кредиту передбачено строк його дії до повного повернення банку всієї суми кредиту, плати за його надання і неустойки у разі її нарахування.
Проте колегія суддів у повній мірі з цими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке. 
Судом установлено, що 19 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком “УкрСиббанк” та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11317445000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 140 000,00 доларів США зі сплатою 13,90% річних та кінцевим строком їх повернення до 19.03.2018, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (т.1 а.с.5-8).
18 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком “УкрСиббанк” та ОСОБА_2 також було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11395388000, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим строком їх повернення до 18.09.2018, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (т.1 а.с.9).
Із метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами 19 березня 2008 року та 18 вересня 2008 року між відповідачкою ОСОБА_1 та АКІБ “УкрСиббанк” були укладені нотаріально посвідчені договори іпотеки, відповідно, за № 80268 та № 80268-Б, за умовами яких вона як іпотекодавець передала в іпотеку банку як іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 163,70 кв. м) та земельну ділянку, що розташована за цією ж адресою, кадастровий номер 2124084401:06:001:0088, загальна площа 0,0704 га. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитними договорами (т.1 а.с.10-13).
Також між відповідачкою ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 19.03.2008 і 18.09.2008 були укладені договори поруки, відповідно до яких вона як поручителька несе солідарну відповідальність із позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання в повному обсязі як існуючих на дату укладення договору поруки, так і тих, що можуть виникнути після укладення договору поруки, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій (т.1 а.с.14-16).
13 лютого 2012 року між ПАТ “УкрСиббанк” та ТОВ “Кей-Колект” було укладено договір факторингу № 2 та нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно з якими останнє набуло статусу нового кредитора й отримало право грошової і майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ “Укрсиббанк”, у тому числі і за договорами про надання споживчого кредиту за № 11317445000 від 19.03.2008, за № 11395388000 від 18.09.2008 та договорами іпотеки за № 80268 від 19.03.2008, № 80268-Б від 18.09.2008 (т.1 а.с.24-31).
Відповідно до звітів про оцінку заставленого майна, складених суб`єктом оціночної діяльності, дата оцінки 28.12.2020, а саме об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 163,70 кв. м), то ринкова вартість цього об`єкта оцінки становить 43 533,77 доларів США, що еквівалентно 1 234 387,00 грн, та земельної ділянки, що знаходиться цією ж адресою за кадастровим номером 2124084401:06:001:0088, загальною площею 0,0704 га, - її ринкова вартість становить 11 466,24 доларів США, що еквівалентно 325 122,00 гривень (т.1 а.с.32-39, 44-53).
Як убачається з довідок-розрахунків залишку заборгованості боржника ОСОБА_2 станом на 29.04.2021, то за договором № 11317445000 від 19.03.2008 його загальна заборгованість становить 5 563 890,50 грн, а за договором № 11395388000 від 18.09.2008 - загальна заборгованість складає 823 982,63 гривень (т.1 а.с.141-146). 
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Схоже положення міститься і в ч. 1 ст. 4 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 4 ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Згідно з пунктами 1.3 договорів іпотеки від 19 березня 2008 року і 18 вересня 2008 року сторони підтвердили, що ознайомлені з усіма умовами договорів, що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договорів, що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтвердили, що іпотекою забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов договорів, що обумовлюють основне зобов`язання.
Як уже зазначалося вище кінцевим терміном повернення кредиту є 19.03.2018 і 18.09.2018, погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів цієї справи відповідачкою ОСОБА_1 неналежне виконання позичальником та нею взятих на себе договірних зобов`язань, а також самий розмір заборгованості, що заявлений позивачем, не оспорюється, а відтак, на переконання колегії суддів, право позивача є порушеним. При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні твердження апелянтки про те, що оскільки згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майна позивач не є іпотекодержателем спірного іпотечного майна та є виключений із реєстру фінансових установ, а відтак начебто його права у цій справі не є порушеними.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, які, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Загальний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки.
Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
У цій справі стороною відповідача в суді першої інстанції неодноразово зроблено заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.93-95, 104-106, 136).
Так, позичальник ОСОБА_2 і АКІБ «УкрСиббанк» погодили між собою (пункти 6.1.2, 6.2 кредитного договору), що банк управі вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту і сплати процентів за ним, змінивши при цьому терміни їх повернення шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредит уважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит – обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги банку) про дострокове повернення кредиту та плати за кредит (т.1 а.с.7). 
Отже, позичальник і банк урегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, а відтак і зміну строку виконання основного зобов`язання.
Із матеріалів справи видно, що ще 01 липня 2014 року ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ» направляло позичальнику ОСОБА_2 та відповідачці ОСОБА_1 як поручительці досудову вимогу про дострокове погашення в повному обсязі кредитної заборгованості, а саме: 1) за кредитним договором № 11317445000 від 19.03.2008 – в загальному розмірі 264 271,71 доларів США, що еквівалентно 3 114 547,81 грн, із яких: 130 666,53 доларів США тіло кредиту і 133 605,18 доларів США відсотків; 2) за кредитним договором № 11395388000 від 18.09.2008 – в загальному розмірі 36 894,61 доларів США, що еквівалентно 434 817,74 грн, із яких: 19 997,50 доларів США тіло кредиту і 16 897,11 доларів США відсотків (т.1 а.с.107-109). 
Ці досудові вимоги були направлені товариством засобами поштового зв`язку 03.07.2014 та отриманні їх адресатами 05.07.2014 (т.1 а.с.137-139). 
Окрім цього, у вересні 2014 року ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ» зверталося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами (т.1 а.с.114-119) і, як наслідок, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.05.2017 та постановою Верховного Суду від 28.02.2019, цей позов залишено без розгляду (т.1 а.с.120-123). 
Отже, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в позивача у зв`язку з невиконанням боржником і поручителькою вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право, згідно з умовами кредитного договору виникло з 41-го календарного дня, рахуючи з дати відправлення (03.07.2014) позичальнику повідомлення (вимоги банку) про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, і позивач міг пред`явити позов до іпотекодавиці ОСОБА_1 протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Пред`явивши 03 липня 2014 року досудову вимогу від 01.07.2014 №б/н про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та інших нарахувань, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» як новий кредитор, відповідно до ч. 2 ст. ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, змінило строк виконання основного зобов`язання.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після вчинення правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати зі суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
За таких обставин звернувшись до суду, відповідно до відомостей поштового конверту 18 січня 2021 року (т.1 а.с.67), з позовом у цій справі шляхом пред`явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» пропустило позовну давність.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що у задоволені позову слід відмовити через пропуск позовної давності.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів загалом уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин оскаржене рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь апелянтки – відповідачки слід стягнути понесені останньою у справі судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 17 025,00 гривень (т.1 а.с.193).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Коротя Роман Олександрович, задовольнити.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 17 025,00 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 липня 2023 року.

Суддя-доповідачка 

Судді