П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/3502/23	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
повний текст судового рішення
складено 28.04.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 року по 05.08.1985 року, на посаді лікаря анестезіолога - реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 року по 31.08.1987 року, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 року по 31.08.2001 року, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року та на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради - з 01.01.2018 року по 28.02.2021 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 01.07.2018 року - періоди роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 року по 05.08.1985 року, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 року по 31.08.1987 року, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 року по 31.08.2001 року, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 року по 30.06.2018 року; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради - з 01.07.2018 року по 28.02.2021 роки.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стражу в подвійному розмірі окремих періодів роботи та в перерахунку пенсії є протиправними.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
          З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з 01.07.2018 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058), обчислену як працюючій особі. 
Страховий стаж був врахований по 30.06.2018 року.
З 01.04.2021 року пенсію перераховано в автоматичному режимі за нормами ч. 4 ст. 42 Закону №1058 (індексація пенсії) та страховий стаж враховано по 28.02.2021 року.
Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 5 місяців.
Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.
07.02.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою (а.с.49), якою просив: - перевірити його пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу та заробітної плати;
- зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах лікаря-анестезіолога;
- надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в лікарняних закладах відповідно до от.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У відповідь на вказане звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 13.02.2023 року вих. №2862-2738/Б-02/8-1500/23 (а.с.50) повідомило позивачу про наступне.
Зокрема, що з позивачу з 01.07.2018 року призначено пенсію за віком. Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 5 місяців, середньомісячній заробітній платі 6604,27 грн., визначеній за період з 01.07.2000 року по 28.02.2021 року згідно даних персоніфікованого обліку (коефіцієнт заробітку ? 1,06756), та її розмір становить 3418,33 грн., де: розмір пенсії за віком ? 3197,59 грн., доплата за понаднормовий стаж 13 роки ? 188,76 грн; підвищення згідно ч.1 ст.29 Закону ? 31,98 грн..
До страхового стажу враховані періоди роботи з 14.09.1987 року по 01.10.1988 року в міській інфекційній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога та з 01.09.2001 року по 31.12.2003 року у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі відповідно до норм статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
До страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи:
- з 01.08.1984 року по 05.08.1985 року в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні, оскільки не надано уточнюючу довідку;
- з 12.08.1985 року по 31.08.1987 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення;
- з 01.10.1988 року по 31.08.2001 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 року №140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001 року.
Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 року немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст.24 Закону №1058.
Таким чином відповідач повідомив позивачу, що розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству та підстав для проведення її перерахунку не має. 
Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах лікаря-анестезіолога, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача в оскаржувані періоди на посадах лікаря-анестезіолога підтверджуються записами у трудовій книжці позивача, що дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До того ж, як зауважено окружним адміністративним судом, надання додаткових довідок передбачено лише у двох випадках, а саме: у разі відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. У спірних правовідносинах такі випадки місця не мають, з огляду на підтвердження стажу роботи позивача відповідними записами у трудовій книжці. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 року (надалі – Закон №1058- IV).
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058- IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 року №10.02.11/450 та від 21.06.2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З урахуванням наведеного, апеляційним судом з`ясовано, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.
Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 року у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 року у справі №485/103/17, та від 04.12.2019 року у справі №689/872/17 тощо.
Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище, до страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи:
з 01.08.1984 року по 05.08.1985 року в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні, оскільки не надано уточнюючу довідку;
з 12.08.1985 року по 31.08.1987 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення;
з 01.10.1988 року по 31.08.2001 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 року №140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001 року;
після 01.01.2004 року, оскільки це не передбачено ст.24 Закону №1058.
Отже, вказані вище періоди є спірними.
Згідно записів у Трудовій книжці б/н від 16.09.1975 року ОСОБА_1 , записи №№5-14: 
у період з 01.08.1984 року по 05.08.1985 року позивач працював лікарем-інтерном по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні; 
з 12.08.1985 року по 31.08.1987 року - працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні; 
з 14.09.1987 року по 01.10.1988 року - працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Міської інфекційної лікарні; 
з 01.10.1988 року по 02.08.2002 року - працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера (з подальшим перейменуванням); 
з 03.08.2002 року по 31.07.2003 року - працював на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера; 
з 01.08.2003 року по 31.12.2017 року - працював на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера; 
з 01.01.2018 року по 28.02.2021 року - працював на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради.
Згідно із записами в трудовій книжці за №15 та №16 на підставі рішення Одеської обласної ради від 19.06.2019 року №978-VII Комунальна установа «Одеський обласний онкологічний диспансер» з 11.11.2019 року перетворено у Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради.
На підставі рішення Одеської обласної ради від 03.06.2022 року №431-VII Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради з 01.07.2022 року перетворено у Комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.
Відповідач не надав жодних зауважень щодо заповнення трудової книжки позивача.
Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем уточнюючої довідки щодо відсутності окремого реанімаційного відділення.
Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.
Тобто, надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
У спірних правовідносинах такі випадки місця не мають, оскільки записами у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджується стаж його роботи у період з 01.08.1984 року по 05.08.1985 року, з 12.08.1985 року по 31.08.1987 року, з 01.10.1988 року по 31.08.2001 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2018 року, з 01.07.2018 року по 28.02.2021 року, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Відносно зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004 року, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із п.3 ст.40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Пунктом 4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Редакція ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час.
При цьому, положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовують та не зупиняють дію приписів ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З аналізу вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що передбачене ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004 року.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 року у справі №485/103/17, від 04.12.2019 року у справі №689/872/17, від 27.02.2020 року у справі №462/1713/17.
Вищезазначене у повному обсязі спростовує доводи скаржника стосовно неможливості зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи ОСОБА_1 .
Щодо доводів апелянта стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, судок колегія зазначає.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі встановленого вище вбачається, що спірним у даному випадку питанням є питання зарахування ОСОБА_1 до стажу періодів роботи в подвійному розмірі.
З матеріалів справи вбачається, що пенсію позивачу перераховано з 01.04.2021 року.
Жодних доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про те, які періоди роботи зараховано до його стажу в подвійному розмірі під час призначення пенсії матеріали справи не містять.
Згідно із доводами позивача, про не зарахування органом Пенсійного фонду до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи ОСОБА_1 стало відомо після отримання листа ГУ ПФУ в Одеській області від 13.02.2023 року №2662-2738/Б-02/8-1500/23.
Після чого, в межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства шестимісячного строку, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вищезазначеним спростовуються доводи скаржника стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів та унеможливлює врахування висновків Верховного Суду, які викладено в постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.           
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька