ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року	Львів	Справа № 460/9860/23 пров. № А/857/10168/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З.,
при секретарі судового засідання:                     Юник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №460/9860/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов (головуючий суддя першої інстанції – Нор У.М., час ухвалення – у порядку письмового провадження, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 22.05.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №55678592  від 04.04.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 04.04.2023  про стягнення виконавчого збору у зв`язку із відсутністю вчинених дій з фактичного виконання виконавчого провадження, а тому, вважає, що вищевказана постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 04.04.2023, винесену в рамках виконавчого провадження  №55678592. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі  1073,60 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року таким, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що з позивача жодних сум по виконавчому провадженню не було стягнуто і відповідач не надав доказів протилежного чи вжиття заходів виконання по цьому виконавчому провадженню.
Так, під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем було винесено: постанову про арешт майна боржника від 06.02.2018 (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону); постанову про арешт коштів боржника від 22.07.2022 (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону, ст. 56 Закону);  постанову про розшук майна боржника від 31.10.2022 (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону, ст. 36 Закону); списання коштів з арештованого рахунку боржника (п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону).
Крім того, під час примусового виконання виконавчого документа з рахунку боржника списано кошти в сумі 7 257,55 грн.
Також зазначає, що ще однією підставою визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.04.2023 став висновок суду про те, що «стягнення суми виконавчого збору та винесення постанови про її стягнення, постанови про відкриття виконавчого провадження, дає підстави прийти суду до висновку, що такі рішення є протиправними, оскільки при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду».
Однак наведене спростовується заявою стягувача ОСОБА_2 від 07.03.2023, в якій остання просить повернути виконавчий лист без виконання у зв`язку з повним погашенням боргу в добровільному/позасудовому порядку.
Таким чином, ця обставина доводить необґрунтованість підстави для задоволення позову, як то створення умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули. Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Від представника позивача, адвоката Рищука В.В. надійшла заява про розгляд справи  у відсутності позивача та його представника.
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на виконанні Рівненського міського відділу ДВС Західного МРУ МЮ перебував на виконанні виконавчий лист Рівненського міського суду №569/1242/15-ц від 11.08.2017 про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_3  та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкпСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11183972000 від 16.07.2007 в розмірі, а саме: 26634,64 доларів США кредитна заборгованість, 2634,62 доларів США заборгованість за процентами, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 5352,60 грн., а також судовий збір в розмірі 3654 грн.
ОСОБА_2 подала заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» на ОСОБА_2 та 03.03.2023 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сгягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ОСОБА_2 .
13.03.2023 ОСОБА_2 подана заяву про повернення виконавчого листа Рівненського міського суду №569/1242/15-ц від 11.08.2017 без виконання.          
04.04.2023 начальником відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Одночасно начальником відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 900,66 грн. та 2926,93 доларів США.
Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору у ВП 55678592 протиправною та такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що з позивача жодних сум по виконавчому провадженню не було стягнуто і відповідач не надав доказів протилежного чи вжиття заходів виконання по цьому виконавчому провадженню. Таким чином, стягнення суми виконавчого збору та винесення постанови про її стягнення, постанови про відкриття виконавчого провадження, дає підстави прийти суду до висновку, що такі рішення є протиправними, оскільки при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Проте апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).
Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої  статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини другої вказаної статті, чинної на момент відкриття виконавчого провадження ( 02.02.2018 р.), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. 
На даний час, тобто на день винесення постанови про стягнення виконавчого збору ( 04.04.2023 р.), частина друга статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» викладена у наступній редакції: виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Крім цього, відповідно до частини четвертої вказаної статті, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже, внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VIII погіршили становище боржника у виконавчому провадженні (адже попередня редакція цієї статті передбачала стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від суми, яка фактично стягнена), тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції, яка діяла до 28  серпня 2018 року. 
Цей підхід, відповідно до постанов Верховного Суду, зокрема, від 12 серпня 2020  року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №400/878/20, від 21 січня 2021 року у справі № 640/3430/19, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, основується на інтерпретації стягнення виконавчого збору як виду юридичної відповідальності боржника через призму статті 58 Конституції України (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Суд першої інстанції вказав, що з позивача жодних сум по виконавчому провадженню не було стягнуто і відповідач не надав доказів протилежного чи вжиття заходів виконання по цьому виконавчому провадженню.
Проте, з наявної в матеріалах справи копії матеріалів виконавчого провадження №55678592, які долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву слідує, що державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження було винесено: постанову про арешт майна боржника від 06.02.2018 (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону); постанову про арешт коштів боржника від 22.07.2022 (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону, ст. 56 Закону);  постанову про розшук майна боржника від 31.10.2022 (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону, ст. 36 Закону); списання коштів з арештованого рахунку боржника (п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону). 
Крім того, під час примусового виконання виконавчого документа з рахунку боржника списано кошти в сумі 7 257,55 грн.
Згідно з розпорядженням №55678592 від 07.11.2022р. перераховано витрати виконавчого провадження  сумі 300 грн., перераховано виконавчий збір в сумі 163,90 грн., перераховано борг на користь ПАТ «УкрСиббанк»  в сумі 1639,05 грн.
Згідно з розпорядженням №55678592 від 03.03.2023 р. перераховано виконавчий збір в сумі 319,59 грн., перераховано борг на користь нового стягувача ОСОБА_2  в сумі 3195,96 грн.
Водночас, в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору  постановлено стягнути з боржника 900,66 грн та 2926,93 долари США.
Також на постанові наявна відмітка державного виконавця Іщук Н.В. наступного змісту: «З боржника стягнуто 483,49 грн виконавчого збору. Залишок не стягнутого виконавчого збору становить: 417,17 грн. та 2926,93 долари США». 
Як уже апеляційний суд висновував вище, оскільки внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VIII погіршили становище боржника у виконавчому провадженні (адже попередня редакція цієї статті передбачала стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від суми, яка фактично стягнена), тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції, яка діяла до 28  серпня 2018 року.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин  справи та норм законодавства,  колегія судів апеляційного суду дійшла висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а саме 10% від суми стягнення за виконавчим листом, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.  
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №55678592 від 04.04.2023 є протиправною та підлягає скасуванню.  
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги  має право скасувати судове рішення  повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із виключенням мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, та визначенням мотивів за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції, а також доповненням мотивувальної частини обставинами встановленими судом апеляційної інстанції на підставі наявних у справі письмових доказів.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №460/9860/23  змінити в частині викладення мотивів задоволення позовних вимог.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький 	
Повне судове рішення складено 20.07.2023