УХВАЛА

08 серпня 2023 року 
м. Київ

справа № 620/19116/21
адміністративне провадження № К/990/26068/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі за  позовом  Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до Державного підприємства « 171 Чернігівський ремонтний завод» про застосування заходів реагування,-
у с т а н о в и в :
У грудні 2021 року Служба автомобільних доріг у Черкаській області звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ «ШРБУ-48», ТОВ «Спільне Українсько-німецьке підприємство «Автострада» та ТОВ «Ростдорстрой» про визнання протиправним та скасування висновку.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
25 липня 2023 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Так, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
Оскаржуючи судові рішення, скаржник послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Заявник касаційної скарги зазначив, що судами попередніх інстанцій  не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/7073/18, від 26 червня 2018 року у справі №823/589/16, від 28 лютого 2019 року у справі №810/2400/18. 
Верховний Суд наголошує, що оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у подібних правовідносинах. 
Проте у поданій касаційній скарзі скаржником лише зазначено про постанови Верховного Суду, їх вибіркове цитування, однак не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у зазначених скаржником справах, а також не зазначено конкретної норми права, щодо якої викладені висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Отже, з огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Скаржник, оскаржуючи судові рішення, послався на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно зазначити щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми  права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Насамкінець заявник касаційної скарги, оскаржуючи судові рішення, посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з частиною другою статті 353 КАС України. 
Відповідно до пункт 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої  статті 328  цього Кодексу.
Верховний Суд зазначає, що доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним. 
Проте після перевірки змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Доводи касаційної скарги зводяться до опису обставин справи, неповне, на думку скаржника, з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій та переоцінки доказів.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.    
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі за  позовом  Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до Державного підприємства « 171 Чернігівський ремонтний завод» про застосування заходів реагування - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	                               Н.А. Данилевич