ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 вересня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/689/23
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1206/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Мамонової О.Є., Онищенко О.І., 
із секретарем – Піцан В.М., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Чернігівська міська рада,
розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 червня 2023 року (місце ухвалення – м. Чернігів, дата складання повного тексту судового рішення – 05.07.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,
                                     В С Т А Н О В И В :
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування  рішення Чернігівської міської ради в частині встановлення розміру орендної плати. В обґрунтування позову посилався на те, що йому на праві власності належить складське приміщення у АДРЕСА_1 . 
Вказує, що у зв`язку з закінченням терміну дії попереднього договору оренди земельної ділянки, на якій розташована вказана будівля, 07.09.2022 він звернувся з клопотанням до Чернігівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки.
Пунктом 20  рішення Чернігівської міської ради №23/VIII-10 від 27.10.2022 договір оренди було поновлено, передано  земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:011:0324, строком до 27.10.2027, площею 0,1974 га по АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації  основних, підсобних  і допоміжних  будівель та споруд  підприємств переробної, машинобудівної  та іншої промисловості (для експлуатації  будівлі промислового призначення) та встановлено розмір  орендної плати на рівні 12% нормативної грошової оцінки. 
Як зазначає позивач, встановлений розмір орендної плати у розмірі 12% є максимальним розміром орендної плати згідно п.п. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України. Посилається, що у попередньому договорі оренди цієї ж самої земельної ділянки, без жодних змін, була встановлена орендна плата на рівні 3% нормативної грошової оцінки.
08.12.2022 він звертався з клопотанням до Чернігівської міської ради з проханням переглянути розмір орендної плати, розглянути клопотання на найближчій сесії міської ради, проте на початку січня 2023 року  позивач отримав листа від Управління земельних ресурсів про відмову в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що промислове  використання  земельної ділянки не передбачає  ведення  на ній комерційної  діяльності. 
Наголошує, що  згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку,  цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних  будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної  та іншої  промисловості; категорія землі: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання: для експлуатації  будівлі промислового призначення.
Також вказує, що предметом Договору  оренди являється не сама  будівля, а земельна ділянка, на якій розташована  приватна будівля промислового призначення, яка завжди була складським приміщенням, і після здачі його в оренду,  земельна ділянка  не змінила свого  цільового призначення – для  експлуатації  будівлі промислового призначення. 
Тому вважає, що  неправомірне застосування п.16 Положення  про плату за землю при  встановленні  розміру орендної плати  на рівні 12% нормативної  грошової оцінки  фактично створило  для нього дискримінаційні  умови  порівняно з іншими  суб`єктами  господарювання, котрі  займаються аналогічною  діяльністю,  створивши позивачу менш сприятливі умови.
У позові ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати п. 20 рішення Чернігівської міської ради № 23/VІІІ-10 від 27.10.2022 в частині встановлення розміру орендної плати на рівні 12% нормативної грошової оцінки.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.06.2023 позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, задоволено.
Визнано незаконним та скасовано п. 20 рішення Чернігівської міської ради № 23/VІІІ-10 від 27.10.2022 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам» в частині встановлення розміру орендної плати за земельну ділянку, кадастровий номер 7410100000:01:011:0324, площею 0,1974 га, розміщеної по АДРЕСА_1 на рівні 12% нормативної грошової оцінки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачем не надано доказів про відсутність єдиної ставки орендної плати для суб`єктів господарювання, які здійснюють аналогічні види діяльності (використовують земельні ділянки за однаковим видом цільового призначення) та як наслідок встановлення для таких суб`єктів господарювання різних ставок орендної плати, у результаті чого одні з них отримують більш сприятливі умови конкуренції порівняно з іншими, що суперечить нормам конкурентного законодавства, так як вказані обставини призводять до створення суб`єктам господарювання нерівних умов діяльності порівняно з конкурентами, які діють на одному товарному ринку. Також за висновком суду, реалізація фізичною особою права щодо здачі власного нерухомого майна в оренду може здійснюватися як у межах підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), так і поза підприємницькою діяльністю (без реєстрації фізичною особою-підприємцем).
Не погодившись з вказаним рішенням суду,  представник Чернігівської міської ради Н.Л. Гладченко звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.06.2023 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
За доводами апеляційної скарги, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими і зазначені підстави спричинили помилкові висновки суду при розгляді даної справи та враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Вказує, що рішенням Чернігівської міської ради, ураховуючи клопотання ОСОБА_1 від 07.09.2022, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, заявнику передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:01:011:0324 строком до 27.10.2027, площею 0,1974 га, по АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для експлуатації будівлі промислового призначення).
Проте, позивачем не надано підтвердження здійснення промислової виробничої діяльності та не підтверджено використання орендованої земельної ділянки за її цільовим призначенням, оскільки за  результатами огляду земельної ділянки встановлено, що на земельній ділянці розміщені складські приміщення, в яких зберігаються засоби захисту рослин, виробництво не здійснюється, також розміщений сервіс обслуговування автомобіля, на території земельної ділянки не виявлено засоби здійснення виробництва (станки, машини).
Заявник вважає, що передана в оренду земельна ділянка для експлуатації складу за цільовим призначенням 11.02 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» за цільовим призначенням позивачем не використовується, тому з урахуванням п.14-2 Положення про плату за землю та пропозицій комісій, земельна ділянка  передана заявнику в оренду на умовах 12% орендної плати від нормативної грошової оцінки землі.
За доводами скарги, між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди, який зареєстровано у визначений законодавством порядку, про що внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому рішення міської ради про передачу земельної ділянки є реалізованим у зв`язку з настанням правових наслідків щодо договірних відносин.
Також заявник посилається, що в підтвердження здійснення діяльності позивачем до позовної заяви надано договір оренди складських та офісних приміщень від 01.10.2022, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 , проте така діяльність віднесена за кодом виду економічної діяльності (КВЕД) 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» і орендар в такому випадку також не здійснює промислову діяльність та не є виробником товарів, що суперечить цільовому використанню спірної земельної ділянки.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників удового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7).
Згідно п. 44 витягу із рішення Чернігівської міської ради (52 сесія 5 скликання) від 06.08.2010 «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам в межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою» у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 поновлено  договір оренди земельної ділянки, строком на 5 років, площею 0,3057 га по АДРЕСА_2 , для експлуатації будівлі промислового призначення. (Землі промисловості, коефіцієнт функціонального використання = 2,5 — комерційне використання) (а.с.34).
На підставі рішення Чернігівської міської ради №11/VII-22  від 29.09.2016 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:011:0122, площею 0,3057га, по АДРЕСА_1 (а.с.35).
Згідно витягу з Державного  земельного  кадастру  про земельну ділянку HB-7405007992017 від 30.06.2017,  земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:01:011:0324 розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Категорія  земель: Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання земельної ділянки:  для експлуатації будівлі промислового призначення (а.с.16).
Відповідно до рішення Чернігівської міської ради №23/VII-19 від 21.09.2017 ОСОБА_1 передавалася земельна ділянка (кадастровий номер 7410100000:01:011:0324), строком до 28.09.2022, площею 0,1974га, по АДРЕСА_1 та встановлювався розмір орендної плати на рівні 3 відсотків нормативної грошової оцінки (а.с.15).
За матеріалами справи, 30.11.2017 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки № 2584, за умовами якого орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації  основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для експлуатації будівлі промислового призначення) з кадастровим номером 7410100000:01:011:0324, яка розташована в АДРЕСА_1 . Земельна ділянка передається в оренду, на якій знаходиться будівля промислового призначення. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3,0 відсотків нормативної грошової оцінки землі. Цільове призначення земельної ділянки – 11.02. (а.с.63-64).
Вбачається, що 07.09.2022 ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до Чернігівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки  №2584 у зв`язку з закінченням терміну дії попереднього договору оренди земельної ділянки для експлуатації будівлі промислового призначення з кадастровим номером 7410100000:01:011:0324, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.8).
Також, 01.10.2022 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір оренди складських та офісних приміщень, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_2 у оренду частину складського приміщення загальною площею 450 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (а.с.22).
Відповідно до п. 20 рішення Чернігівської міської ради від 27.10.2022 № 23/VIIІ-10 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам» ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:01:011:0324), строком до 27.10.2027 року, площею 0,1974га, по АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для експлуатації будівлі промислового призначення). Встановлено розмір орендної плати на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки (а.с. 9).
Судом також встановлено, що 23.11.2022 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 укладений Договір оренди земельної ділянки № 2584 за умовами якого, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для експлуатації будівлі промислового призначення) з кадастровим номером 7410100000:01:011:0324, яка розташована у АДРЕСА_1 , без розроблення проекту її відведення. Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 12 відсотків нормативної грошової оцінки землі, що становить 127 434 гривень 33 копійки (64,5564 грн за 1 кв.м) на рік (а.с.10-13).
Згідно Інформації  з Державного  реєстру  речових прав  на  нерухоме майно, станом на  02.03.2023 земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:01:011:0324 на підставі Договору  оренди від 22.11.2022 передана в оренду ОСОБА_1 , орендна плата вноситься  орендарем  у грошовій  формі  та розмірі 12 відсотків нормативної грошової  оцінки землі, що  становить 127 434 гривень 33 копійки (64,5564 грн за 1 кв.м) на рік (а.с. 48).
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської міської ради з клопотанням, в якому просив переглянути розмір орендної плати (рівень відсотків нормативної грошової оцінки) земельної ділянки по АДРЕСА_1 на сесії міської ради (а.с.  19).
Відповідно до листа № 9048/2-08/2022/вих від 16.12.2022 Управління земельних ресурсів щодо зміни розміру орендної плати повідомило, що промислове використання земельної ділянки не передбачає ведення на земельній ділянці комерційної діяльності. Для внесення зміни в Договір оренди земельної ділянки щодо зміни розміру орендної плати немає можливостей. У разі зміни цільового призначення земельної ділянки, відповідно до фактичної господарської діяльності, яка проводиться на земельній ділянці, розмір орендної плати може бути встановлений на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки (а.с.20).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення орендної плати на рівні 12% нормативної грошової оцінки створило для нього дискримінаційній умови порівняно з іншими суєтами господарювання, які займаються аналогічною діяльністю, створивши йому менш сприятливі умови.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів про відсутність єдиної ставки орендної плати для суб`єктів господарювання, які здійснюють аналогічні види діяльності (використовують земельні ділянки за однаковим видом цільового призначення) та як наслідок встановлення для таких суб`єктів господарювання різних ставок орендної плати, у результаті чого одні з них отримують більш сприятливі умови конкуренції порівняно з іншими, що суперечить нормам конкурентного законодавства, так як вказані обставини призводять до створення суб`єктам господарювання нерівних умов діяльності порівняно з конкурентами, які діють на одному товарному ринку. Також за висновком суду, реалізація фізичною особою права щодо здачі власного нерухомого майна в оренду може здійснюватися як у межах підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), так і поза підприємницькою діяльністю (без реєстрації фізичною особою-підприємцем).
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.
За змістом статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Чернігівська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законодавством України.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 Земельного кодексу України).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 1 статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 зазначеного Закону).
Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частиною третьою статті 319 ЦК України визначено, що всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просив скасувати п. 20 рішення Чернігівської міської ради від 27.10.2022 № 23/VІІІ-10 щодо встановлення орендної плати за користування земельною ділянкою, кадастровий номер 7410100000:01:011:0324, площею 0,1974 га, розміщеної по АДРЕСА_1 на рівні 12 відсотків від нормативної грошової оцінки землі, стверджуючи, що орган місцевого самоврядування безпідставно встановив у спірному рішенні завищену ставку орендної плати, фактично створивши для позивача дискримінаційні умови порівняно з іншими суб`єктами, зокрема, суміжними землекористувачами, встановлюючи для них орендну плату у меншому розмірі.
Крім того, як убачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, на офіційному  веб-порталі Чернігівської міської ради був опублікований проект рішення Чернігівської міської ради, зокрема п.20 цього проекту, яким передбачено, що у зв`язку із закінченням  терміну дії договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 передано в оренду  земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:011:0324, строком до 27.10.2027, площею 0,1974 га, по АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для експлуатації будівлі промислового призначення). Встановлено  розмір орендної плати  на рівні 3 відсотків нормативної  грошової оцінки ( а.с. 67-70), проте  п.20 рішення Чернігівської міської ради від 27.10.2022  № 23/VIIІ-10 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам» ОСОБА_1 встановлено розмір орендної плати на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки (а.с.9).
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
За пунктом 14.1.136 Податкового кодексу (ПК) України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Пунктами 288.2, 288.4, 288.5 ПК України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Положенням про плату за землю, яке затверджене Чернігівською міською радою 30.01.2015 (із змінами і доповненнями), встановлено розмір орендної плати за землі промисловості на рівні 3 відсотків нормативної грошової оцінки (пункти 11.01-11.04) або 12 відсотків (пункт 11.05) (а. с. 37-43).
Відповідно до пункту 14 вказаного Положення в окремих випадках розмір орендної плати та ставки податку можуть бути збільшені на пленарному засіданні сесії міської ради за пропозиціями постійних комісій Чернігівської міської ради.
Згідно з статтею 25, пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що визначення розміру орендної плати є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, який (розмір) має затверджуватися рішенням уповноваженої ради у встановленому законом порядку.
Разом з тим, за змістом статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» непряма дискримінація (яка, є однією з форм дискримінації) – ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Прямою дискримінацією визнається ситуація, з якої з особою та,або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, спооби досягнення якої є належними та необхідними.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» цим законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією.
За змістом частини першої та абзацу восьмого частини другої статті 15 вказаного Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.
Антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, є дія, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.
Антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 3 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Відповідно до положень частини 2 статті 25 Господарського кодексу України органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-конкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджено в апеляційному суді, що у Чернігівській міській раді відсутні будь-які правила, положення чи методики визначення ставок орендної плати, відповідачем не надано матеріалів опрацювання заяви позивача компетентними постійними комісіями міської ради; у кожному випадку, у тому числі й стосовно позивача, рішення щодо розміру ставки орендної плати приймалося відповідачем індивідуально, з різними для орендарів результатами, при цьому без зазначення чітких критеріїв, за якими визначається ставка орендної плати; встановлення для позивача розміру орендної плати в розмірі вищому ніж іншим суб`єктам господарювання призвело до створення йому нерівних умов у конкуренції порівняно з ними, оскільки такі дії сприяють збільшенню витрат, пов`язаних зі сплатою оренди за земельну ділянку, а відтак дорожчанню продукції, зменшенню рівня прибутковості тощо.
Не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду і посилання представника відповідача, щодо вже укладеного договору між сторонами, оскільки згідно пояснень позивача, йому примірник договору не надавався міською радою, поки він його не підписав, а скасування рішення є підставою для перегляду умов договору щодо розміру процентної ставки, зазначені обставини не спростовані представником відповідача.
Отже, відповідачем не спростовано, що відсутні єдині ставки орендної плати для суб`єктів господарювання, які здійснюють аналогічні види діяльності (використовують земельні ділянки за однаковим видом цільового призначення) та як наслідок, встановлення для таких суб`єктів господарювання різних ставок орендної плати, в результаті чого одні з них отримують більш сприятливі умови конкуренції порівняно з іншими, суперечить нормам конкурентного законодавства, так як вказані обставини призводять до створення суб`єктам господарювання нерівних умов діяльності порівняно з конкурентами, які діють на одному товарному ринку.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, встановлені фактичні обставини справи та надані сторонами докази на їх підтвердження, суд першої інстанції, встановивши, що Чернігівською міською радою для позивача було визначено розмір орендної плати за земельну ділянку на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки без обґрунтування такого розміру, дійшов правильного висновку, про те, що при встановлені розміру орендної ставки за користування земельною ділянкою на рівні 12 % від діючої нормативної грошової оцінки землі ОСОБА_1 створювалися дискримінаційні умови ведення господарської діяльності у порівнянні з іншими особами, які отримали у м. Чернігові в оренду земельні ділянки за аналогічним цільовим призначенням.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що використання земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення господарської діяльності позивачем не здійснюється, оскільки відповідно до ст. 319, 320 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, в тому числі використовувати його для здійснення підприємницької діяльності або іншої діяльності.
Посилання представника Чернігівської міської ради на акт обстеження від 30.05.2023 як на підставу підтвердження використання позивачем земельної ділянки не за цільовим призначенням не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зазначений акт був складений вже після ухвалення рішення Чернігівською міською радою від 27.10.2022, як і посилання на  п. 14-1 – 14 – 2 Положення про плату за землю, відповідно до яких у разі наявності несплачених сум нарахованих збитків за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках комунальної власності, які не надані у користування і не передані у власність, внаслідок їх самовільного заняття, використання не за цільовим призначенням, тощо та/або безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності, розмір орендної плати встановлюється на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки. А у разі невідповідності цільового (функціонального) призначення земельної ділянки, визначеного в договорі оренди, фактичному використанню земельної ділянки відповідно до типу об`єкту нерухомості, розташованого на ній, розмір орендної плати встановлюється на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Під час розгляду справи , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які посилається представник відповідача щодо нецільового використання земельної ділянки, крім того не ґрунтуються на нормах права, обґрунтування застосування підвищеного відсотку орендної плати, оскільки ОСОБА_1 не зареєстрований, як ФОП, та не здійснює господарську діяльність, оскільки надання в оренду власного нерухомого майна фізичною особою може здійснюватись як у межах підприємницької діяльності, так і без реєстрації підприємцем, що не заборонено ПК України.
Крім того, особа, яка отримує доходи від надання в оренду власного нерухомого майна іншій фізичній особі, відповідно до норм Податкового кодексу є особою, відповідальною за повноту та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету. 
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення суду, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради  залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 28.09.2023.

Головуючий                                                         Судді: