ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/136/23 пров. № А/857/6019/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року (суддя – Кухар Н.А., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/136/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, 
про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання здійснити дії, 

                                                           встановив: 

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-1), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Львівській області від 12.07.2022 року про відмову позивачу щодо перерахунку пенсії згідно з Законом України “Про державну службу”; 2) зобов`язати Головне управління ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок позивачу пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 №889 “Про державну службу” з часу звернення, тобто з 06.07.2022 року; 3) судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача. 
Відповідач-1 позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. 
Ухвалою суду першої інстанції від 20.02.2023 року залучено до участі в справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач-2). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №913080182045 від 12.07.2022 року “Про відмову у проведенні перерахунку пенсії” ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи на посаді головного спеціаліста відділу реєстрації та ліцензування управління економічного розвитку з 04.07.2001 року; з 14.08.2002 року на посаді головного спеціаліста відділу побутових та інших послуг управління промисловості та підприємництва; з 19.11.2002 року на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Галицької районної адміністрації; з 20.11.2002 року на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Галицької районної адміністрації; з 19.02.2004 року на посаді юрисконсульта, головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 04.01.2007 року на посаді головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 02.01.2017 року на посаді головного спеціаліста відділу судової роботи управління правової роботи юридичного департаменту Львівської міської ради. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 06.07.2022 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду є безпідставним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у випадку задоволення позовних вимог рішення про призначення пенсії повинно прийматися органом Пенсійного фонду України, з урахуванням положень п.4.1 та 4.2 Порядку 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058. Щодо підстав прийняття рішення про відмову у призначення спірної пенсії, то вважає скаржник, що Закон №889-VІІІ визначає виключно право на призначення пенсії, та не передбачає права для перерахунку пенсії державним службовцям. У той же час до стажу державної служби для обчислення пенсії може бути зараховано лише період до 08.07.2021. Просить врахувати скаржник, що період роботи в органах місцевого самоврядування ОСОБА_1 обіймала посади, за якими після 04.07.2001 присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування, а не ранги державного службовця, такі посади з 04.07.2001 не відносяться до категорій посад державних службовців, а відтак, періоди роботи з 04.07.2001 не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723, та оскільки у ОСОБА_1 відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII (посади, на яких працює позивач з 04.07.2001, не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців), а на посадових осіб органів місцевого самоврядування, яким присвоєно ранги посадової особи органу місцевого самоврядування. Тому на спірні правовідносини дія Закону №889- VІІІ не поширюється, а отже немає          підстав для призначення пенсії за нормами Закону №3723. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 14.03.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.07.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ. 
З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким прийнято рішенням №913080182045 від 12.07.2022 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. При цьому відповідач дійшов висновку, що період роботи позивача з 04.07.2001 року в органах місцевого самоврядування не зараховуються до спеціального стажу для визначення для визначення права на пенсію за нормами Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889 (а.с. 6, 36). 
На переконання позивача, рішення відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію державного службовця є протиправним, оскільки нею дотримані всі вимоги встановлені законодавством для переведення на вказаний вид пенсії. Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача-2 позивач звернулася з даним позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 04.07.2001 на посадах в органах місцевого самоврядування протиправно не враховано до стажу її роботи на посадах державної служби. Відтак суд вважав протиправним рішення відповідача-2 про відмову у переведенні позивача на інший вид пенсійного забезпечення, а саме на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Ефективним способом захисту порушеного права позивача суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати спірні періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби та перевести позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. 
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. 
Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Як видно з наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності умов, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. 
Отож, до стажу державної служби зараховується робота (служба), в тому числі, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону від 07.06.2001 №2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17, від 29.11.2022 у справі №431/991/17, від 11.04.2023  у справі № 1.380.2019.003855 та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. 
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби. 
Згідно із пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Відмовляючи у переведенні позивача на пенсію державного службовця відповідач вказав на відсутність підстав для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача з 04.07.2001 на посадах в органах місцевого самоврядування. 
Із записів з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.08.1977 судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на таких посадах: з 01.06.2000 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу реєстрації та ліцензування управління економічного розвитку; з 04.07.2001 року посаду віднесено до шостої категорії посад служби в органах місцевого самоврядування. Присвоєно тринадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування. Склала присягу посадової особи місцевого самоврядування; з 01.11.2001 року присвоєно черговий дванадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 14.08.2002 року у зв`язку з припиненням діяльності департаменту переведена на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу побутових та інших послуг управління промисловості та підприємництва; з 19.11.2002 року переведена на посаду головного спеціаліста юридичного відділу Галицької районної адміністрації; з 20.11.2002 року призначена за переводом на посаду головного спеціаліста юридичного відділу Галицької районної адміністрації. Посада віднесена до 7 (сьомої) категорії, присвоєно 12 (дванадцятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 28.03.2003 року посада віднесена до 6 (шостої) категорії посад органів місцевого самоврядування з 01.01.2003 року; присвоєно 12 (дванадцятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування з 01.01.2003 року; з 01.11.2003 року присвоєно черговий 11 (одинадцятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 6 ( шостої) категорії посад місцевого самоврядування;  з 19.02.2004 року звільнена в зв`язку з переведенням на рівнозначну посаду юрисконсульта, головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 19.02.2004 року прийнята за переведенням на посаду головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 04.01.2007 року у зв`язку з реорганізацією переведена, за згодою, на посаду головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 02.01.2017 року у зв`язку з реорганізацією переведена, за згодою, на посаду головного спеціаліста відділу судової роботи управління правової роботи юридичного департаменту Львівської міської ради. 
Також в трудовій книжці містяться відомості про прийняття позивачем 21.11.1995 присяги державного службовця та 04.07.2001 - присяги посадової особи місцевого самоврядування. 
З системного аналізу зазначених правових норм та встановлених фактичних обставин у справі колегія суддів вважає, що суд першої дійшов правильного висновку про наявність підстав для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача з 04.07.2001 на посадах в органах місцевого самоврядування. 
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №913080182045 від 12.07.2022 року про відмову у переведенні позивача на інший вид пенсійного забезпечення, а саме на пенсію державного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ є протиправним, оскільки відповідач при його прийнятті не врахував наведені вище норми матеріального права та не зарахував спірний період роботи позивача до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця. 
Щодо доводів апелянта про покладення зобов`язань на неналежного відповідача, колегія суддів зважує на наступне. 
Згідно частини першої статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. 
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1). 
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1). 
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року. 
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер. 
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників. 
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). 
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. 
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. 
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. 
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. 
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне: 
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; 
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10); 
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи. 
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про переведення (перерахунок) пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. 
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про переведення (перерахунок) пенсії та прийняв рішення про відмову. 
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять чітких даних, з якою саме заявою позивач звернулася до пенсійного органу, оскільки містяться суперечливі відомості про переведення на інший вид пенсії, чи то перерахунок пенсії. 
З урахуванням такого вимога позивача про зобов`язати відповідача-1 здійснити перерахунок позивачу пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, п.п 10, 12 Закону №889 з часу звернення, тобто з 06.07.2022 року, не може бути задоволена, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок розглянути відповідну заяву і при дотриманні відповідних умов призначити (перерахувати) пенсію. У даному випадку суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2022 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону №889-VІІІ з урахуванням роботи позивача з 04.07.2001 на посадах в органах місцевого самоврядування, який належить зарахувати до стажу державної служби. 
Наразі, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в переведенні (перерахунку) пенсії, а тому відсутні правові підстави для покладання на нього такого обов`язку. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення суду без всебічного з`ясування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в силу приписів статті 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 3, 6 ст.139 КАС України). 
Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним документом. Спір у вказаній справі носить немайновий характер. 
Розраховуючи пропорційність судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, колегією суддів враховується, що при поданні позову згідно положень Закону України «Про судовий збір» позивачем у будь-якому випадку необхідно було б сплати судовий збір не менше 0,4 відсотка прожиткового мінімуму, визначеному у році подання позову, то такий у 2022 році за подання позову фізичною особою немайнового характеру становив 992,40 грн.. 
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подання позову у розмірі 992,40 грн слід стягнути в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 як суб`єкта владних повноважень. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року в адміністративній справі №380/136/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання здійснити дії – скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №913080182045 від 12.07.2022 року “Про відмову у проведенні перерахунку пенсії” ОСОБА_1 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2022 року про переведення з пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону  України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи на посаді головного спеціаліста відділу реєстрації та ліцензування управління економічного розвитку з 04.07.2001 року; з 14.08.2002 року на посаді головного спеціаліста відділу побутових та інших послуг управління промисловості та підприємництва; з 19.11.2002 року на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Галицької районної адміністрації; з 20.11.2002 року на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Галицької районної адміністрації; з 19.02.2004 року на посаді юрисконсульта, головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 04.01.2007 року на посаді головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Львівської міської ради; з 02.01.2017 року на посаді головного спеціаліста відділу судової роботи управління правової роботи юридичного департаменту Львівської міської ради. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 21318350) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль